УХВАЛА

11.07.2016Справа № 34/263
За заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263

за позовом заступника прокурора Печерського району міста Києва в інтересах держави в особі Національного банку України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі»

за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від прокуратури - не з'явились;

від позивачів - не з'явились;

від відповідача - не з'явились;

від третьої особи (заявника) - Мохонько М.А. (представник за довіреністю).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.06.2011 у справі № 34/263, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2011, у задоволенні позову заступника прокурора Печерського району міста Києва в інтересах держави в особі Національного банку України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» було відмовлено, а позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суд вирішив задовольнити частково.

04.11.2011 на виконання вищевказаного рішення господарським судом міста Києва було видано наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором на відкриття не відновлювальної кредитної лінії №355/КВ-06 від 08.12.2006, з урахуванням додаткових угод до нього, вставного в сумі 31604085 грн., шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки за іпотечними договорами №355/Zквіп-06 від 11.12.2006 та №355/Zквіп-06-1 від 11.12.2006, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з встановленням початкових цін на предмети іпотеки.

Через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» надійшла заява про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу від 04.11.2011 у даній справі № 34/263, яка була судом прийнята до розгляду.

У судове засідання 11.07.2016 представники прокуратури, позивачів та відповідача представників не направили.

Клопотання Відповідача про перенесення судового засідання у зв'язку з неможливістю у його адвоката прийняти участь у судовому засіданні судом розглянуто та відхилено як нормативно необґрунтоване, оскільки статтею ст. 119 ГПК України, яка регулює порядок розгляду заяв про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання унормовано, що неявка боржника і стягувача у судове засідання не є перешкодою для розгляду заяви, а отже неявка представника Відповідача не є перешкодою для розгляду заяви та підставою для відкладення її розгляду. Інших доводів необхідності перенести судове засідання Відповідач суду не навів.

При розгляді заяви судом встановлено, що 18.11.2011 за вищевказаним наказом ВПВР ДВС України було відкрито виконавче провадження та в процесі здійснення виконавчого провадження ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» були організовані прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, на яке необхідно звернути стягнення згідно рішення суду.

Відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів № 3-133/11 від 24.05.2012 переможцем прилюдних торгів став ПAT «Дельта Банк», який в подальшому зареєстрував право власності на набуті об'єкти.

При цьому, в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом було зараховано 13323750 грн.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно. Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Так, оскільки коштів, що були зараховані в рахунок погашення боргу, виявилось недостатнього для задоволення вимог Банку, що підтверджується актом державного виконавця від 29.05.2012, то 31.05.2012 державним виконавцем було винесено постанову №29936922 про повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з прилюдними торгами Товариство з обмеженою відповідальністю «Тіволі» звернулось до суду з позовом, за результатами розгляду якого рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 5011-32/7520-2012 від 17.08.2012 було визнано недійсними результати прилюдних вищевказаних торгів. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2012 рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2012 у справі № 5011-32/7520-2012 залишено без змін.

У березні 2014 року ТОВ «Тіволі» звернулось до суду з наступним позовом, за результатами розгляду якого рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/5034/14 від 10.06.2014 визнано недійсним акт державного виконавця № 187/9 про реалізацію предмета іпотеки від 29.05.2012 та визнано недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 01.06.2012, і вказане рішення є чинним та не скасованим.

Отже, за результатами вищевказаних судових рішень предмети іпотеки знову належали на праві власності ТОВ «Тіволі», а тому наказ Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 про примусове виконання рішення від 15.06.2011 по справі № 34/263 підлягав повторному виконанню.

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» зверталося до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263. Ухвалою від 08.10.2014, яка є чинною, суд заяву задовольнив.

При розгляді указаної заяви судом було встановлено, а отже відповідно до ст. 35 ГПК України не потребують повторного доведення обставини, що згаданий наказ було повернуто стягувачу згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 29936922 від 31.05.2012, винесеної на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», відтак, повернення даного виконавчого документа стягувачу не позбавило його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (в даному випадку протягом річного строку). Тобто, наказ мав бути повторно пред'явлений до виконання до 31.05.2013.

Однак, наказ пред'явлений до виконання в зазначений строк не був, оскільки ПAT «Дельта Банк», придбавши на прилюдних торгах, організованих в межах процедури виконавчого провадження, майно боржника (торги відбулись 24.05.2012), був упевнений в закінченості та законності такої дії, однак із огляду на подальші оскарження - визнання судом недійсними результатів прилюдних торгів (рішення від 17.08.2012) та визнання судом недійсними акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (рішення від 10.06.2014), у заявника були відсутні підстави повторно пред'являти наказ до виконання, оскільки процедура оскарження по виконанню наказу тривала та результат розгляду судових справ був невідомий, і з такими обґрунтуваннями дій заявника суд погодився, оскільки вони були очікуванням, спрямованим на реальне виконання рішення суду, а не на безрезультатне пред'явлення наказу та зупинення виконання провадження (до вирішення вказаних судових справ).

Суд встановив, що коли закінчилось оскарження останнього з указаних рішень суду, та ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2014 судом було прийнято відмову від апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва, ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з заявою про поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання згідно зі ст. 119 ГПК України.

З огляду на наведене в ухвалі від 08.10.2014 суд дійшов висновку, що звернення з заявою про поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання на протязі місяця від дати винесення ухвали судом апеляційної інстанції, тобто коли закінчилось друге і останнє з оскаржень, є обґрунтованим, враховуючи об'єктивні строки відписки, направлення та отримання заявником процесуальних документів суду апеляційної інстанції та час, необхідний йому для підготовки та написання даної поданої до суду в порядку ст. 119 ГПК України заяви.

При цьому, судом було враховано, рішення Європейського суду у справі «СОВТРАНСАВТО-ХОЛДИНГ» проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002; у справі «Брумареску проти Румунії»; у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011; у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00; у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04, рішення від 15.10.2009; у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З наведеного суд дійшов висновку про наявність поважних причин пропуску строку для пред'явлення до виконання наказу господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263, та ухвалою від 08.10.2014 його поновив.

Наразі Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» подало до суду другу заяву про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263.

Судом встановлено, що попередня ухвала від 08.10.2014 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263 набрала законної сили з дати її винесення - 08.10.2014 (п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення»).

Правомірність та законність ухвали підтверджена Вищим господарським судом України постанови від 16.03.2015, якою було скасовано постанову суду апеляційної інстанції (скасувала ухвалу суду від 08.10.2014), а ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2014 у справі № 34/263 залишено в силі.

Відтак, з 08.10.2014 поновився строк для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263. Заявою від 23.10.2014 стягувачем наказ Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263 було пред'явлено до виконання, але постановою ВПВР ДВС України № 45195936 від 27.10.2014 у відкритті виконавчого провадження було відмовлено. При цьому, 07.11.2014 в.о. начальника ВПВР ДВС України було скасовано раніше винесену постанову ВПВР ДВС України № 29936922 від 31.05.2012, у зв'язку з чим постановою від 18.11.2014 було поновлено попереднє виконавче провадження №29936922 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263.

16.11.2015 Вищим господарським судом України було скасовано постанови судів попередніх інстанцій, задоволено касаційну скаргу ТОВ «Тіволі» та визнано постанову від 07.11.2014 в.о. начальника ВПВР ДВС України у ВП № 29936922 недійсною.

Відтак, з 16.11.2015 підстави для відновлення виконавчого провадження № 29936922 ВПВР ДВС України відпали, та стягувач набув права на пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263.

При цьому, суд констатує, що оскільки Вищим господарським судом України було визнано постанову від 07.11.2014 в.о. начальника ВПВР ДВС України у ВП № 29936922 недійсною, то отже виконавче провадження № 29936922 згідно з законом поновленню не підлягало, тому законним для стягувача було пред'явити наказ Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263 до виконання повторно після відмови постанови ВПВР ДВС України № 45195936 від 27.10.2014 у відкритті виконавчого провадження та з урахуванням, що з 16.11.2015 (дата винесення постанови ВГСУ) судами були встановлені обставини щодо незаконності поновлення старого виконавчого провадження, а відтак, наявність у стягувача права на порушення перед державною виконавчою службою питання про відкриття нового виконавчого провадження за наказом Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263.

Щодо постанови від 23.02.2016 № 50245310 ВПВР ДВС МЮ України про відмову у відкритті виконавчого провадження, то на думку суду у вказаній постанові правомірно зазначено, що після переривання (ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження») строку пред'явлення наказу до виконання, такий строк поновився з дати винесення постанови ВПВР ДВС України № 45195936, тобто з 27.10.2014.

При цьому, з огляду на наведені вище обставини поновлення та скасування поновлення виконавчого провадження № 29936922, суд вважає обґрунтованим не пред'явлення до виконання стягувачем, а тому наявність поважних причин пропущення ним строку для пред'явлення до виконання наказу у період з 27.10.2014 по 16.11.2015.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Отже, після його поновлення ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2014 у справі № 34/263, та пред'явлення до виконання заявою від 23.10.2014, і відмову у прийнятті постановою від 27.10.2014, то строк пред'явлення наказу до виконання поновився з 28.10.2014 (ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня) та тривав по 28.10.2015, але про можливість пред'явлення наказу до виконання протягом указаного строку стягувач довідався лише 16.11.2015 - у день винесення вищеописаної постанови Вищим господарським судом України.

Проте з заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263 стягувач звернувся до суду лише 23.05.2016, тобто майже через пів року від дня, коли отримав законне право не таке звернення.

Обґрунтування заявника, що він не звертався з даною заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу, оскільки ним було подано іншу заяву - про зміну способу виконання рішення суду, судом відхиляється, оскільки за приписами чинного ГПК України розгляд заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу процесуально не залежить від розгляду заяви про зміну способу виконання рішення суду, натомість чинною ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 в порядку ст. 35 ГПК України встановлено, а отже не потребує доведення обставина, що навпаки - розгляд заяви про зміну способу виконання рішення суду у справі № 34/263 є неможливий до набрання законної сили судового рішення за заявою про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва у справі № 34/263.

Отже, не подання заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу, оскільки у суді розглядалась інша заява - про зміну способу виконання рішення суду, було власним рішенням заявника, хоча, як наведено вище судом, процесуально такої залежності не передбачено, та навпаки, передбачено протилежну залежність.

З огляду на наведене, оскільки заявник діяв на власний розсуд обираючи певний процесуальний спосіб захисту - подання заяви про зміну способу виконання рішення суду), який не позбавляв його права подати заяву про захист порушених прав також іншим шляхом - подати заяву про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання, то судом не визнаються поважними підстави, з яких заявник не звертався до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу у період з 16.11.2015 та на протязі майже пів року, та звернувся лише 23.05.2016.

При цьому суд зауважує, що усі наведені заявником рішення європейського суду вже були прийняті до уваги при винесення ухвали від 08.10.2014 у справі № 34/263 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263. Але там судом було прийнято до уваги, що заяву було подано до суду на протязі місяця від дати винесення ухвали судом апеляційної інстанції, тобто коли закінчилось друге і останнє з оскаржень, та враховуючи об'єктивні строки відписки, направлення та отримання заявником процесуальних документів суду апеляційної інстанції та час, необхідний йому для підготовки та написання даної поданої до суду в порядку ст. 119 ГПК України заяви.

Натомість у даному випадку заявник звернувся до суду через строк майже пів року, та поважність пропущення такого строку перед судом не обґрунтував, тоді як, з урахуванням вищеописаних рішень європейських судів, національне законодавство ставить перед судом обов'язковий критерій для задоволення заяви - якщо поважність причини пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання доведена заявником, та такі причини визнані господарським судом поважними, чого у межах даної заяви заявником доведено не було.

Відтак, наразі причини для задоволення поданої Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263 у розумінні ст. 119 ГПК України у суду відсутні через недоведеність поважних причин пропуску строку.

Одночасно, посилання Відповідача щодо відсутності у особи, яка підписала заяву від імені ПАТ «Дельта банк», відповідних на це повноважень, судом розглянуті та відхилені, оскільки особа, яка підписала довіреність - уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Дельта банк», а уповноважена особа ФГВФО з дня початку процедури ліквідації банку набуває повноважень органів управління та контролю неплатоспроможного банку, тобто крім повноважень, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа ФГВФО здійснює повноваження керівництва банку, а відтак наділена правом видачі та підписання довіреностей від імені банку, як юридичної особи на представництво його (банку) інтересів. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України в постанові № 3-399гс16 від 08.06.2016.

Також посилання Відповідача, що повторне поновлення пропущеного строку за заявою в порядку ст. 119 ГПК України не допускається, судом відхилено, оскільки ст. 119 ГПК України таких заборон та обмежень не містить.

Інші доводи та заперечення заявника та відповідача судом розглянуті, але відхилені та до уваги не приймаються, як такі, що на результат розгляду заяви - відмову в її задоволенні, впливу не мають. Керуючись статтею 119 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про поновлення строку для пред'явлення до виконання наказу від 04.11.2011 Господарського суду міста Києва у справі № 34/263 відмовити. Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Р.Б. Сташків