РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2016Справа №910/10598/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»
доПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»
простягнення 4751 грн. 28 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Мирончук Ю.І. - представник за довіреністю № 894 від 12.08.2016;

від відповідача : Мандрикін Я.В. - представник за довіреністю № 15/526 від 02.12.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.06.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення 4751 грн. 28 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, у зв'язку із завданням шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Hyundai, державний номер НОМЕР_1, водієм транспортного засобу LDV 400 Convoy, державний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/4247266, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2016 порушено провадження у справі № 910/10598/16; розгляд справи призначено на 24.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 15.07.2016.

29.06.2016 до Господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла відповідь на запит суду.

У судовому засіданні 15.07.2016 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в порушення положень ст. 33.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальник за договором добровільного страхування ОСОБА_3 (власник, водій) здійснив ремонт пошкодженого автомобіля до огляду вказаного автомобіля представником позивача/відповідача для встановлення характеру та кількості пошкоджень, завданих вказаному автомобілю при ДТП, яка сталась 29.11.2013.

При цьому, відповідач зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження отриманих автомобілем Hyundai, державний номер НОМЕР_1, пошкоджень при ДТП, яка сталась 29.11.2013, та відповідно, доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку із завданими пошкодженнями вказаному автомобілю та характером робіт, зазначеними у розрахунку та страховому акті.

Відповідно до ст. 37.1.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

З огляду на викладене, відповідач просив суд відмовити у позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Представник позивача у судовому засіданні 15.07.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.07.2016 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 15.07.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9309809, виданої Оболонським РУГУ МВС України в м. Києві (вих. № 52/3107 від 25.04.2014), та постанови Оболонського районного суду м. Києва від 19.12.2013 у справі № 3-7485/2013 (провадження № 756/17283/13-п), яка станом на 22.05.2014 набрала законної сили, встановлено, що 29.11.2013 ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом LDV 400 Convoy, державний номер НОМЕР_2, порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Hyundai, державний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вказаною постановою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

17.06.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ№059895, яким передбачено страхування майнових інтересів страхувальника (вигодонабувача), пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Hyundai, державний номер НОМЕР_1.

Згідно з п. 9 Договору строк його дії встановлено з 19.06.2013 по 18.06.2014

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до рахунку-фактури № 26069 від 05.12.2013, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Паритет Моторс-Сервіс», вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1, становить 4773 грн. 60 коп. (разом з ПДВ).

Судом встановлено, що роботи, наведені у рахунку-фактурі № 26069 від 05.12.2013, виставленому Товариством з обмеженою відповідальністю «Паритет Моторс-Сервіс», знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з тими пошкодженнями автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1, які зазначені у первинній довідці за обставинами ДТП, виданій Відділом ДАІ Оболонського ГУГУ МВС України в місті Києві, та акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 03.12.2013, складеного позивачем та страхувальником за договором добровільного страхування - ОСОБА_3

Згідно зі страховим актом № UA031/L03/02 від 13.01.2014, складеним позивачем, розмір страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ№059895 від 17.06.2013 становить 4751 грн. 28 коп., на підставі якого, заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування (заяви про настання страхового випадку по договору страхування) від 03.12.2013 позивачем було виплачене страхове відшкодування у розмірі 4751 грн. 28 коп. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Паритет Моторс-Сервіс», що підтверджується платіжним дорученням № 19374 від 13.01.2014, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу LDV 400 Convoy, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/4247266 із встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000 грн 00 коп., франшизи - 500 грн. 00 коп. (копія Полісу АС/4247266 долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву; витяг з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ долучено МТСБУ долучено МТСБУ до матеріалів справи через канцелярію суду 29.06.2016).

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про сплату страхового відшкодування вих. № 3790-31 від 03.06.2014 (вимогою в порядку суброгації № 146/2014) за Полісом АС/4247266 у розмірі 4751 грн. 28 коп., однак, станом на дату розгляду справи у суді відповідач страхове відшкодування за Полісом АС/4247266 у розмірі 4751 грн. 28 коп. позивачу не сплатив у повному обсязі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ№059895 від 17.06.2013, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу LDV 400 Convoy, державний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/4247266, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу LDV 400 Convoy, державний номер НОМЕР_2, власнику транспортного засобу Hyundai, державний номер НОМЕР_1, покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи за Полісом АС/4247266).

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов'язку щодо проведення такої оцінки саме суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

Суд дійшов висновку, що проведення оцінки завданої шкоди суб'єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1, вбачається, що рік випуску автомобіля - 2009, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував семи років.

Судом також враховано, що у пункті 7.39 вищезазначеної Методики наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, однак доказів щодо існування вказаних обставин відповідачем суду надано не було.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази наявності у автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1, коефіцієнта фізичного зносу, який має враховуватись при визначенні вартості відновлювального ремонту, у зв'язку з чим суд приймає у якості належного та допустимого доказу вартості відновлювального ремонту автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1, саме рахунок-фактуру № 26069 від 05.12.2013, виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Паритет Моторс-Сервіс», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 4773 грн. 60 коп., з урахуванням встановлення судом причинного зв'язку між тими роботами, що зазначені у вказаному акті та у первинній довідці за обставинами ДТП, виданій Відділом ДАІ Оболонського ГУГУ МВС України в місті Києві, та акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 03.12.2013, складеному позивачем і страхувальником за договором добровільного страхування- - ОСОБА_3

Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача суми вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу на підставі вказаного рахунку-фактури № 26069 від 05.12.2013, який підтверджує фактичну вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням відсутності доказів наявності коефіцієнта фізичного зносу вказаного транспортного засобу.

У судовому засіданні 15.07.2016 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що страхувальник за договором добровільного страхування ОСОБА_3 (власник, водій) здійснив ремонт пошкодженого автомобіля до огляду вказаного автомобіля представником позивача/відповідача для встановлення характеру та кількості пошкоджень, завданих вказаному автомобілю при ДТП, яка сталась 29.11.2013.

При цьому, відповідач зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження отриманих автомобілем Hyundai, державний номер НОМЕР_1, пошкоджень при ДТП, яка сталась 29.11.2013, та відповідно, доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку із завданими пошкодженнями вказаному автомобілю та характером робіт, зазначеними у розрахунку та страховому акті.

Відповідач зазначив, що відповідно до ст. 37.1.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

З огляду на викладене, відповідач просив суд відмовити у позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Однак, суд вважає такі твердження відповідача необгрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 33.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна

Як вбачається з надісланої позивачем відповідачу заяви на виплату страхового відшкодування за Полісом АС/4247266 (вимоги в порядку суброгації № 146/2014), разом із вказаною заявою позивачем було надіслано відповідачу копію акту огляду транспортного засобу Hyundai, державний номер НОМЕР_1 (п. 7 додатків) та копію акту огляду відремонтованого вказаного транспортного засобу (п. 9 додатків).

Тобто, позивачем було надіслано відповідачу два акти огляду автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1.

При цьому, 22.06.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем долучено до матеріалів справи копію акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість), складеного страхувальником за договором добровільного страхування -ОСОБА_3І та представником позивача 03.12.2013 (тобто, до дати виставлення СТО рахунку-фактури № 26069 від 05.12.2013, та відповідно, до дати проведення ремонту пошкодженого автомобіля).

У вказаному акті огляду від 03.12.2013 вказані пошкодження, які були завдані транспортному засобу Hyundai, державний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП, яка сталась 29.11.2013, а саме зазначено, що було пошкоджено бампер задній (деформація, розрив) та накладку бамперу заднього (пошкодження ЛФП).

При цьому, у первинній довідці за обставинами ДТП, виданій Відділом ДАІ Оболонського ГУГУ МВС України в місті Києві, зазначено, що автомобілю Hyundai, державний номер НОМЕР_1, були завдані пошкодження заднього бамперу.

Крім того, суд зазначає, що ст. 33.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

Крім того, судом не приймаються посилання відповідача на неможливість встановлення розміру заподіяної шкоди власнику транспортного засобу Hyundai, державний номер НОМЕР_1, з огляду на наявність в матеріалах справи доказів у підтвердження розміру завданої шкоди і причинно-наслідкового зв'язку між характером пошкоджень вказаного автомобіля в ДТП та характером ремонтних робіт, зазначених у рахунку-фактурі № 26069 від 05.12.2013.

Також, суд зазначає, що відповідач не надав доказів, що не мав можливості оглянути пошкоджений транспортний засіб.

При цьому, судом встановлено, що до вартості робіт, зазначених у рахунку-фактурі № 26069 від 05.12.2013 включено роботи з технологічного миття автомобіля на суму 30 грн. 60 коп.

Суд зазначає, що роботи з миття автомобіля не входять до суми страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки не входять до вартості відновлювального ремонту, так як це суперечить положенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092. Відповідно до пункту 1.6. вказаної методики, відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин, тому проведення операцій, що не впливають на поновлення справності та роботоздатності автомобіля та не можуть здійснюватися шляхом відновлення чи заміни частин, таких як миття автомобіля, не повинні відшкодовуватись за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Однак, роботи з технологічного миття автомобіля на суму 30 грн. 60 коп. входять до вартості відновлювального ремонту автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1, оскільки необхідність здійснення технологічної мийки пошкодженого автомобіля має прямий причинний зв'язок з належним забезпеченням умов для виконання відновлювальних робіт.

Таким чином, вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1, визначена на підставі рахунку-фактури № 26069 від 05.12.2013, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Паритет Моторс-Сервіс», та становить 4773 грн. 60 коп. (разом з ПДВ).

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як встановлено судом, розмір франшизи за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/4247266 становить 500 грн. 00 коп.

З урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/4247266 у межах фактично здійснених ним витрат (сума страхового відшкодування за договором добровільного страхування - 4751 грн. 28 коп.) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1 (4773 грн. 60 коп.) з урахуванням франшизи за Полісом АС/4247266 у розмірі 500 грн. 00 коп., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 4751 грн. 28 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 4251 грн. 28 коп. (4751 грн. 28 коп. - «мінус» франшизи у розмірі 500 грн. 00 коп.).

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 25; ідентифікаційний код: 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40; ідентифікаційний код: 20782312) страхове відшкодування у розмірі 4251 (чотири тисячі двісті п'ятдесят одна) грн. 28 коп. та судовий збір у розмірі 1232 (одна тисяча двісті тридцять дві) грн. 99 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 20.07.2016

Суддя І.М. Отрош