РІШЕННЯ

"06" липня 2016 р.Справа № 921/316/16-г/14
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В. розглянув справу

за позовом ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача 1 Приватного підприємства "Олімпія Червоний Хрест", вул. Березова, 12, м.Тернопіль, 46003

відповідача 2 ОСОБА_3, АДРЕСА_2

про виведення зі складу засновників; повернення вартості майна та зобов'язання вчинити дії.

за участю представників позивача:

ОСОБА_4, паспорт НОМЕР_1 від 15.11.96р.,

ОСОБА_5, довіреність № 3167 від 05.07.16 р.

Суть справи:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача 1 Приватного підприємства "Олімпія Червоний Хрест" та до відповідача 2 ОСОБА_3 про виведення зі складу засновників; повернення вартості майна та зобов'язання вчинити дії.

Позивач та його повноважний представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. При цьому посилаються на протиправну бездіяльність відповідачів, внаслідок якої ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на вихід із числа засновників приватного підприємства та повернути належне йому майно.

Відповідачі витребуваних документів не подали, у судове засідання не з'явились, причин цьому не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у встановленому процесуальним законодавством порядку.

З наведеного, спір вирішується судом по суті за наявними у справі документами, відповідно до приписів ст.75 ГПК України.

Учасникам процесу належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,22,81-1 ГПК України, роз'яснено.

За відсутності відповідного клопотання позивача в порядку ст.81-1 ГПК України, технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Розгляд справи судом відкладався, з підстав, викладених у формулярах (протоколах) судового засідання та відповідних ухвалах.

Розглянувши матеріали справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3, відповідно до п.1.1 Статуту Приватного підприємства "Олімпія Червоний Хрест", що затверджений рішенням №1 від 24.09.09 року, являються засновниками даного господарюючого суб'єкта.

Маючи намір вийти із числа засновників та повернути належне йому майно, позивач у липні 2010 року та жовтні 2015 року звертався до ОСОБА_3 з письмовими заявами про скликання зборів засновників ПП "Олімпія Червоний Хрест" та розгляду на них питань, пов'язаних із виходом.

З огляду на те, що на протязі тривалого періоду часу, за наслідками даних звернень жодних рішень не приймалось, позивач звернувся із позовом до суду про виведення його зі складу засновників приватного підприємства, повернення йому майна та вчинення юридично значимих дій, які із цього випливають.

Дослідивши надані учасником спору докази, пояснення, доводи і заперечення повноважних представників позивача , суд прийшов до висновку, що у позові слід відмовити, з наступних міркувань.

Виходячи з того, що на сьогодні закон, який регулює порядок створення та діяльності приватних підприємств, відсутній, такі підприємства діють на загальних підставах відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України.

Так, згідно зі статтею 113 ГК України, приватним визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян.

Згідно зі статтею 83 Цивільного кодексу України, яка визначає організаційно-правові форми господарюючих суб'єктів, юридичні особи, у тому числі і приватні підприємства, можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом.

Згідно до частини третьої статті 63 ГК України, залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного фонду в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні.

Корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об'єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративним є підприємство, засноване на приватній власності двох або більше осіб. Згідно з ч. 5 ст. 63 ГК останні діють на основі об'єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі до ходів та ризиків підприємства.

Таким чином, засновники корпоративного приватного підприємства мають відносно підприємства (як і засновники господарського товариства) корпоративні права, що передбачають право власності на частку (пай) у статутному фонді (капіталі) юридичної особи, у тому числі права на управління, отримання відповідної час тини прибутку, а також частини активів у разі ліквідації. Іншими словами, корпоративні права виникають у зв'язку з участю у формуванні статутного фонду підприємства і передбачають право на управління, на отримання частини прибутку та частину активів у разі його ліквідації.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 ГК України підприємство, якщо інше не встановлено законом, діє на підставі статуту. Отже, зважаючи на відсутність в законі спеціальної вказівки щодо приватних підприємств, можна зробити висновок, що єдиним і обов'язковим для даного виду підприємств установчим документом є статут, який за своїм змістом повинен відповідати загальним вимогам, передбаченим в ст. 57 ГК України.

Наданий до матеріалів справи Статут відповідача 1 вказівкам наведеної вище правової норми відповідає. Водночас даний локальний акт не містить жодних положень щодо порядку вибуття засновників зі складу ПП та процедур, які при цьому мають застосовуватись. Більше того, розділ 8 Статуту приватного підприємства не відносить питання виходу засновників зі складу підприємства до виключної компетенції Зборів засновників. Не регламентовано порядок виходу засновників зі складу юридичної особи і у їхньому рішенні від 24.09.2009 року №1. Відсутнє правове регулювання цього і в правовому полі держави.

В той же час, за вказівками процесуального законодавства, що викладені у статті 4 ГПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Натомість, стаття 8 Цивільного кодексу України передбачає можливість застосування аналогії закону або аналогії права. Зокрема, у наведеній правовій нормі зазначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

З наведеного, та враховуючи організаційно - правову форму позивача, беручи до уваги що ПП "Олімпія Червоний Хрест" є корпоративним підприємством, а його засновники носіями корпоративних прав даного господарюючого суб'єкта, суд при вирішенні спору зважає на правові позиції, які викладені Пленумом Вищого господарського суду України у постанові № 4 від 25.02.2016 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" (далі - Постанова Пленуму). Крім того, за приписами ст.8 ЦК України, з питань, що не врегульовані законодавством судом застосовуються положення правових актів, які регулюють діяльність господарських товариств.

Так, у п. 4.12 Постанови Пленуму зазначено, що під час вирішення спорів, пов'язаних з виходом учасника з товариства, господарські суди повинні керуватися тим, що відповідно до статті 148 ЦК України та статті 10 Закону України "Про господарські товариства" учасник має право у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням загальних зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є такими, що суперечать чинному законодавству. Встановлюючи момент виходу учасника з товариства, господарським судам слід враховувати, що таким моментом є дата спливу строку, передбаченого частиною першою статті 148 ЦК України, або інша дата, зазначена у заяві учасника, якщо така дата визначена з дотриманням вимог цієї норми ЦК України.

Разом з тим, згідно правової позиції ВСУ, яка викладена у постанові від 14.03.2011р. по справі №12/198, суд вказав на обґрунтованість висновків попередніх судових інстанцій щодо необхідності нотаріального посвідчення заяви учасника про його вихід із складу господарського товариства, а подана позивачем заява у простій письмовій формі є неналежно оформленою та не може бути підставою для прийняття загальними зборами рішення про виключення учасника з товариства, проведення відповідних виплат та внесення змін до установчих документів.

Натомість, із пояснень представника та самого позивача, які надавались ними у судовому засіданні слідує, що ні до приватного підприємства, ні до відповідача 2 із належним чином оформленою заявою про вихід зі складу засновників приватного підприємства, ОСОБА_1 не звертався.

З наведеного в сукупності суд зазначає, що за відсутності будь-яких законодавчих обмежень, саме і виключно позивач може вчиняти відповідні дії, наслідком яких буде його вихід із складу учасників корпоративного підприємства.

Виведення засновника зі складу приватного підприємства у судовому порядку, є невиправданим порушенням корпоративних прав учасників юридичної особи, а відтак до компетенції суду не належить.

При цьому суд виходить із законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини (стаття 6 ГК України).

Суд враховує і те, що приватне підприємство та інший засновник не можуть бути відповідачами за вимогами, щодо яких лише самостійно позивач має приймати рішення, незалежно від волі інших учасників господарюючого суб'єкта чи самої юридичної особи.

З наведеного в сукупності, суд відмовляє у позові ОСОБА_1 про виведення його зі складу засновників ПП "Олімпія Червоний Хрест".

Решта позовних вимог є похідними від даної, а відтак і у їх задоволенні слід відмовити.

Адже, тільки у тому разі, коли господарюючий суб'єкт не вчиняє дій у зв'язку з поданням учасником заяви про вихід з товариства (не вирішується питання про внесення змін до установчих документів товариства, про їх державну реєстрацію), учасник товариства має право звернутися до господарського суду з позовом про зобов'язання товариства до державної реєстрації змін в установчих документах товариства у зв'язку зі зміною у складі учасників товариства (п.4.17 Постанови Пленуму).

Аналогічно, право на отримання відповідних компенсацій у засновника виникає лише після його виходу зі складу юридичної особи. Таким чином, і з цього приводу звернення позивача до суду є передчасним.

Водночас, суд вважає за необхідне вказати, що позов про відшкодування вартості майна підприємства, ОСОБА_1 подано не лише до приватного підприємства, а й до іншого його засновника ОСОБА_3

Подібне не відповідає ні законодавчим приписам, ні положенням установчих документів ПП "Олімпія Червоний Хрест".

Зокрема, за статтею 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

З наведеним кореспондуються положення установчих документів відповідача 1, у пункті 1.3. Статуту якого закріплено, що Підприємство не несе відповідальності за зобов'язаннями засновників, а засновники не несуть відповідальність за зобов'язаннями Підприємства.

Суд вважає також необґрунтованою вимогою позивача щодо відшкодування йому вартості майна, яке придбавалось ним на підставі накладних №000203 та 000204 від 29.10.09 року та передано юридичній особі поза межами статутного фонду.

Зі змісту наведених вище первинних документів слідує, що товарно-матеріальні цінності відображені у них, придбавались ПП ОСОБА_1 Доказів передачі цих ТМЦ приватному підприємству матеріали справи не містять. Більше того, за твердженням самого позивача, дане обладнання внеском до статутного фонду не являлось, а відтак з реалізацією засновниками своїх корпоративних прав не пов'язане. Таким чином, у цій частині спір не випливає з корпоративних відносин між позивачем та Приватним підприємством. Як наслідок, вимоги позивача про повернення йому відповідачами вартості ТМЦ в сумі 11970 грн. як необґрунтовані, також відхиляються судом.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Вирішуючи даний спір суд установив відсутність правових підстав для виведення ОСОБА_1 зі складу засновників приватного підприємства, повернення йому майна та вчинення юридично значимих дій, які із цього випливають. Як наслідок суд відмовляє у позові в повному обсязі.

З огляду на результати вирішення спору та вказівки ст.ст. 44-49 ГПК України , судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 20, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено - 12.07.2016р.

Суддя О.В. Руденко