РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2016Справа №910/9350/16
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Практик"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 підприємство ОСОБА_1 науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ

про виселення

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник за довіреністю № 29 від 01.07.2016;

від відповідача: не зявились.

від третьої особи: ОСОБА_3 представник за довіреністю № 2-вк від 11.01.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.05.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Практик" про виселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між позивачем та відповідачем договір оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013 є припиненим у звязку направленням позивачем як орендодавцем заперечень щодо продовження дії договору, у звязку з чим позивач просить суд виселити відповідача з державного нерухомого майна за договором оренди від 28.02.2013 №6408 загальною площею 38,30 кв.м., розміщеного за адресою: 01133, м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, що перебуває на балансі Державного підприємства «ОСОБА_1 науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ».

23.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.05.2016 порушено провадження у справі № 910/9350/16, відстрочено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву сплату судового збору до 10.06.2016, та справу призначено до розгляду на 10.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2016 розгляд справи відкладено на 24.06.2016, у звязку неявкою представника відповідача у судове засідання та необхідністю подання доказів у справі. До участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 підприємство ОСОБА_1 науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ.

23.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про виправлення описки, а саме в прохальній частині позовної заяви позивачем було допущено технічну помилку та невірно зазначено загальну площу орендованого державного майна за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26 38,30 м2 , у звязку з чим позивач просить вважати правильною загальну площу орендованого державного майна 19,10 м2, та письмові пояснення, відповідно до яких позивач вказує, що умовами договору оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013 передбачено, що у разі припинення або розірвання договору орендар зобовязаний повернути орендодавцеві/балансоутримувачу орендоване майно, яке вважається повернутим з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання.

23.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення, відповідно до яких третя особа зазначила, що вважала, що відповідач виселився із орендованих приміщень, оскільки виніс свої речі та повернув ключ від приміщення, та клопотання про розгляд справи без участі представника.

У судовому засіданні 24.06.2016 судом прийнято до розгляду уточнення позивача до позовної заяви, які не є зміною предмету та/або підстав позову.

Ухвалою суду від 24.06.2016 розгляд справи відкладено відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 15.07.2016.

14.07.2016 відділом діловодства суду отримано від позивача пояснення, відповідно до яких позивач зазначає, що на підставі наказу від 19.10.2015 №1446 позивачем 10.05.2016 було здійснено обстеження спірного державного нерухомого майна та складено акт обстеження, відповідно до якого відповідач спірне майно не використовує, а господарську діяльність у вказаному майні здійснює ОСОБА_5, що суперечить ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», тобто майно незаконно здається без згоди позивача орендарем вищезазначеного майна.

У судове засідання 15.07.2016 зявились представники позивача та третьої особи. Позивач підтримав позов, третя особа подала суду надала пояснення та подала акт обстеження приміщення від 07.07.2016.

Представник відповідача у судове засідання 15.07.2016 не зявився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, відповідно до якого поштове відправлення з ухвалою суду від 24.06.2016 не вручене відповідачу під час доставки.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача у судовому засіданні 15.07.2016 до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 15.07.2016 за відсутності представника відповідача, та з урахуванням процесуальних строків розгляду справи відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 15.07.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

28.02.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Практик» (орендар, відповідач) було укладено договір оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі Договір).

Відповідно до пункту 1. Договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежилі приміщення загальною площею 38,30 кв.м. (реєстровий номер ЄРОДВ 04653199.1.ХВЮЯШЖ532), розміщене за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, на 7 поверсі будівлі, що перебуває на балансі Державного підприємства «ОСОБА_1 науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ», вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.08.2012 і становить 497732,00 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення курсів по навчанню дітей шкільного віку компютерної грамотності 19.10 кв.м.; розробки програмного забезпечення 19.20 кв.м. (п. 1.2. Договору).

За змістом п. 2.1. Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна.

Умовами п. 10.1. Договору встановлено, що цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 28.02.2013 до 28.02.2014.

Судом встановлено, що 10.07.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Практик» (орендар, відповідач) було укладено договір №6408/01 про внесення змін до договору оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013, відповідно до якого сторони домовились п. 1.1. договору оренди викласти у такій редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежилі приміщення площею 19.10 кв.м., розміщене за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, на 7 поверсі будівлі, реєстровий номер ЄРОДВ 04653199.1.ХВЮЯШЖ532, що перебуває на балансі Державного підприємства «ОСОБА_1 науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ», вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.08.2012 і становить 248216,15 грн.

Дослідивши зміст укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Практик» (орендар, відповідач) договору оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди державного майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ст. 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди майна, що перебуває у державній власності регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Судом встановлено, що за актом від 28.02.2013 приймання-передавання орендованого майна за адресою 01133, м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26 орендодавець (позивач) згідно з договором оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013 передає, а орендар (відповідач) приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежилі приміщення загальною площею 38,30 кв.м. (реєстровий номер ЄРОДВ 04653199.1.ХВЮЯШЖ532), розміщене за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, на 7 поверсі будівлі, що перебуває на балансі Державного підприємства «ОСОБА_1 науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» (копія акту долучена третьою особою 23.06.2016).

Судом встановлено, що за актом від 01.04.2013 приймання-передавачі (повернення) нерухомого майна за адресою 01133, м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26 орендар (відповідач) згідно з договором оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013 повертає, а орендодавець (позивач) приймає із користування державне нерухоме майно нежиле приміщення загальною площею 19,20 кв.м., розміщене за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, на 7 поверсі будівлі, що перебуває на балансі Державного підприємства «ОСОБА_1 науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» (копія акту долучена третьою особою 23.06.2016).

Судом встановлено, що 09.03.2016 позивачем було надіслано на адресу відповідача (відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) заяву №30-06/2183 від 26.02.2016 про припинення чинності договору оренди №6408 від 28.02.2013 у звязку з закінченням строку його дії, відповідно до якої позивач зазначає, що останній відмовляє в продовженні строку його дії та вважає цей договір припиненим (докази надіслання список згрупованих внутрішніх листів з печаткою відділення поштового звязку та поштової квитанції долучені до позову).

Судом встановлено, що відповідно до акту обстеження від 10.05.2016, складеного позивачем (головним спеціалістом відділу контролю та аудиту ОСОБА_6 та провідним спеціалістом відділу контролю та аудиту ОСОБА_7 Регіонального відділення Фонду державного майна України по міста Києву), за участю представника балансоутримувача (третьої особи) заступника директора з фінансових питань ОСОБА_8О.), встановлено, що станом на 10.05.2016 орендарем, відповідачем, майно за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26 не використовується (вільне від орендаря - відповідача); зі слів представника балансоутримувача, вказане державне нерухоме майно використовується для здійснення господарської діяльності ОСОБА_5 з надання послуг психолога (копія акту подана позивачем 14.07.2016).

Судом встановлено, що відповідно до акту обстеження приміщення від 07.07.2016, складеного третьою особою (заступником директора третьої особи з фінансових питань ОСОБА_8 та начальником відділу господарського забезпечення ОСОБА_9А.), встановлено фактичну відсутність відповідача та його майна у приміщенні №743 площею 19.10 кв.м., розміщеному за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, на 7 поверсі будівлі, реєстровий номер ЄРОДВ 04653199.1.ХВЮЯШЖ532, що перебуває на балансі Державного підприємства «ОСОБА_1 науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ».

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує на те, що укладений між позивачем та відповідачем договір оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013 є припиненим у звязку направленням позивачем як орендодавцем заперечень щодо продовження дії договору, у звязку з чим позивач просить суд виселити відповідача з державного нерухомого майна за договором оренди від 28.02.2013 №6408 загальною площею 19,10 кв.м., розміщеного за адресою: 01133, м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, що перебуває на балансі Державного підприємства «ОСОБА_1 науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва є орендодавцями цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.

Відповідно до ст. 287 Господарського кодексу України, орендодавцями щодо державного та комунального майна є Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про виселення відповідача, посилається на припинення договору оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013.

Так, як встановлено судом, 28.02.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Практик» (орендар, відповідач) було укладено договір оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, предметом якого, з урахуванням укладеного договору №6408/01 про внесення змін до договору оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013, є передання орендодавцем на прийняття орендарем в строкове платне користування державного нерухомого майна нежилих приміщень площею 19.10 кв.м., розміщеного за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, на 7 поверсі будівлі, реєстровий номер ЄРОДВ 04653199.1.ХВЮЯШЖ532, що перебуває на балансі Державного підприємства «ОСОБА_1 науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ».

Як встановлено судом, умовами п. 10.1. договору оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013 встановлено, що цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 28.02.2013 до 28.02.2014.

Як встановлено судом, за актом від 28.02.2013 приймання-передавання орендованого майна за адресою 01133, м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26 орендодавець (позивач) згідно з договором оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013 передає, а орендар (відповідач) приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежилі приміщення загальною площею 38,30 кв.м. (реєстровий номер ЄРОДВ 04653199.1.ХВЮЯШЖ532), розміщене за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, на 7 поверсі будівлі, що перебуває на балансі Державного підприємства «ОСОБА_1 науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ».

Як встановлено судом за актом від 01.04.2013 приймання-передавачі (повернення) нерухомого майна за адресою 01133, м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26 орендар (відповідач) згідно з договором оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013 повертає, а орендодавець (позивач) приймає із користування державне нерухоме майно нежиле приміщення загальною площею 19,20 кв.м., розміщене за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, на 7 поверсі будівлі, що перебуває на балансі Державного підприємства «ОСОБА_1 науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ». Вказане повернення частини державного нерухомого майна відбулось у звязку з укладенням сторонами договору №6408/01 про внесення змін до договору оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013 (копія акту долучена третьою особою 23.06.2016).

Відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Частиною 2 ст. 795 Цивільного кодексу України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Суд звертає увагу, що доказів повернення позивачеві орендованих житлових приміщень орендодавцю за актом приймання-передачі відповідачем не подано.

Як передбачено в п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29 травня 2013 року № 12, зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

За таких обставин, оскільки термін дії договору оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013 було встановлено сторонами до 28.02.2014, за відсутності доказів існування заперечень орендодавця щодо продовження строку його дії (на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку) та відсутності доказів існування акта передання орендодавцеві спірного державного нерухомого майна, суд дійшов висновку, що договір оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013 фактично було продовжено сторонами на тих же умовах, на той самий строк, до 28.02.2015, а в подальшому до 28.02.2016.

Водночас, як встановлено судом, 09.03.2016 позивачем було надіслано на адресу відповідача заяву №30-06/2183 від 26.02.2016 про припинення чинності договору оренди №6408 від 28.02.2013 у звязку з закінченням строку його дії, відповідно до якої позивач зазначає, що останній відмовляє в продовженні строку його дії та вважає цей договір припиненим (докази надіслання список згрупованих внутрішніх листів з печаткою відділення поштового звязку та поштової квитанції долучені до позову).

За таких обставин, оскільки термін дії договору оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013 було продовжено до 28.02.2016, направлення позивачем, як орендодавцем за таким договором, 09.03.2016 заяви №30-06/2183 від 26.02.2016 про припинення чинності договору оренди, тобто протягом місяця з дня закінчення строку дії спірного договору, свідчить про припинення договору №30-06/2183 від 26.02.2016.

За змістом ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як зазначено вище, позивачем заявлено позов про виселення відповідача, як орендаря за договором оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013, у звязку з припиненням зобовязання сторін за таким договором.

Так, вимога про виселення за своєю правовою природою є вимогою про усунення перешкод у користуванні майном.

Положеннями ст. 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позов власника майна про усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпоряджання своїм майном за своєю правовою природою є негаторним позовом (про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння).

Суд наголошує, що одна з умов застосування негаторного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов'язально-правових способів. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов'язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (наприклад, шляхом знесення неправомірно збудованих споруд, про припинення ремонтних робіт в сусідній квартирі, виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень тощо) (лист Верховного суду України від 01.07.2013 «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ»).

Водночас, з огляду на речово-зобовязальну природу договору оренди та припинення між сторонами орендних правовідносин за договором оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013, застосування такого способу захисту як усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, за обставин доведення факту незаконного утримання нерухомого майна відповідачем, є обґрунтованим та ефективним.

Так, за змістом ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням.

Таким чином, необхідною умовою для задоволення вимоги про виселення з нерухомого майна є наявність доказів фактичного незаконного перебування особи, яку позивач просить виселити/її майна у такому приміщенні, а отже наведені обставини входять до предмету доказування у даній справі.

Водночас, як встановлено судом, відповідно до акту обстеження від 10.05.2016, складеного позивачем (головним спеціалістом відділу контролю та аудиту ОСОБА_6 та провідним спеціалістом відділу контролю та аудиту ОСОБА_7 Регіонального відділення Фонду державного майна України по міста Києву), за участю представника балансоутримувача (третьої особи) заступника директора з фінансових питань ОСОБА_8О.), встановлено, що станом на 10.05.2016 орендарем, відповідачем, майно за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26 не використовується (вільне від орендаря - відповідача); зі слів представника балансоутримувача, вказане державне нерухоме майно використовується для здійснення господарської діяльності ОСОБА_5 з надання послуг психолога (копія акту подана позивачем 14.07.2016).

Як встановлено судом, відповідно до акту обстеження приміщення від 07.07.2016, складеного балансоутримувачем (заступником директора третьої особи з фінансових питань ОСОБА_8 та начальником відділу господарського забезпечення ОСОБА_9А.), встановлено фактичну відсутність відповідача та його майна у приміщенні №743 площею 19.10 кв.м., розміщеному за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, на 7 поверсі будівлі, реєстровий номер ЄРОДВ 04653199.1.ХВЮЯШЖ532, що перебуває на балансі Державного підприємства «ОСОБА_1 науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ».

За таких обставин, сам позивач, проводячи обстеження приміщення, яке було обєктом договору оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013, вказує, що станом на дату обстеження 10.05.2016, тобто до моменту подання даного позову до суду, орендарем (відповідачем) спірне майно за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, на 7 поверсі будівлі не використовується, майно відповідача у такому приміщенні відсутнє.

При цьому, обставини невикористання відповідачем (в тому числі, відсутність його майна) приміщення №743 площею 19.10 кв.м., розміщеного за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, на 7 поверсі будівлі, реєстровий номер ЄРОДВ 04653199.1.ХВЮЯШЖ532, яке було обєктом договору оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013, підтверджується і актом обстеження приміщення від 07.07.2016, складеного третьою особою балансоутримувачем такого майна.

За таких обставин, за відсутності доказів фактичного перебування відповідача у приміщенні №743 площею 19.10 кв.м., розміщеному за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, на 7 поверсі будівлі, реєстровий номер ЄРОДВ 04653199.1.ХВЮЯШЖ532, яке було обєктом договору оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013, та відсутності доказів знаходження у даному приміщенні майна відповідача станом на дату звернення до суду та розгляду судом справи, підстав для задоволення вимоги про виселення відповідача, яка фактично спрямована на звільнення приміщення від особи, що виселяється, та її майна, немає.

При цьому, доводи позивача щодо непідписання сторонами акту приймання-передачі орендованого майна у звязку з закінченням строку дії договору оренди №6408 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.02.2013 судом не приймаються у якості належного обґрунтування позовних вимог, оскільки дані обставини в будь-якому разі не є підставою для задоволення позову про виселення, за умови встановлення факту незнаходження відповідача та його майна у приміщенні, що було обєктом оренди за цим договором. Водночас, позивач не позбавлений права звернутись до суду із відповідним позовом щодо повернення обєкту оренди за актом приймання-передачі орендованого майна з метою врегулювання питання повернення такого обєкту в порядку, встановленому договором оренди (за актом приймання-передачі).

При цьому, встановлення в акті обстеження від 10.05.2016, складеного позивачем, обставин використання спірного державного нерухомого майна для здійснення господарської діяльності ОСОБА_5 в будь-якому разі не може бути підставою для виселення саме відповідача з такого майна, оскільки, як встановлено приписами ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі, а тому у разі встановлення позивачем обставин незаконного використання спірного майна третіми особами, позивач вправі подати відповідний негаторний позов саме до осіб/особи, що незаконно використовують/використовує таке майно.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, позивачем не доведено порушення його прав відповідачем, а саме здійснення останнім будь-яких перешкод власнику у реалізації права користування/розпорядження майном, що знаходиться за адресою м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, на 7 поверсі будівлі, та яке було обєктом оренди за договором оренди від 28.02.2013 №6408, а отже позивачем не обґрунтовано необхідність застосування такого способу захисту, як виселення.

З огляду на вищенаведене, позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Практик" про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Практик" з державного нерухомого майна за договором оренди від 28.02.2013 №6408 загальною площею 19,10 кв.м., розміщеного за адресою: 01133, м. Київ, бул. ОСОБА_4, 26, що перебуває на балансі Державного підприємства «ОСОБА_1 науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ», не підлягає задоволенню.

За змістом ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.05.2016 порушено провадження у справі № 910/9350/16, відстрочено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву сплату судового збору до 10.06.2016.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача, з огляду на відмову в задоволенні позову.

Позивачем не надано суду доказів сплати ним судового збору у встановлений судом строк, у звязку з чим, з огляду на ухвалення у судовому засіданні 15.07.2016 рішення суду, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено, сума судового збору за розгляд даного позову підлягає стягненню до Державного бюджету України з позивача.

На підставі викладеного, керуючись 43, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м.Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 50-Г; ідентифікаційний код: 19030825) до Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 20.07.2016

Суддя І.М. Отрош