КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р. Справа№ 910/967/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Гаркавенко С.В. - представник за дов. №91/2015/11/11-3 від 11.11.2015 року;

від відповідача: Герасимчук С.Ю. - представник за дов. №06-5/132 від 10.02.2016 року,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Київпастранс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року

у справі № 910/967/16 (суддя: Мандриченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Комунального підприємства "Київпастранс"

про стягнення 484 747 грн., 65 коп.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київпастранс" (далі - відповідач) про стягнення з Комунального підприємства "Київпастранс" 476 517,20 грн заборгованості з оплати вартості теплової енергії згідно з договором від 01.08.2002 року № 730361, 15 607,93 грн 3 % річних з простроченої суми, 188062,03 грн інфляційної складової боргу та 91908,97 грн. пені.

Заявами від 10.03.2016 року та від 05.04.2016 року позивачем зменшувалися позовні вимоги у зв'язку з надходженням від відповідача коштів в рахунок сплати суми основного боргу за договором. Такі заяви позивача приєднані до матеріалів справи та прийняті Господарським судом міста Києва до розгляду як правомірно подані з дотриманням процесуального законодавства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі № 910/967/16 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Комунального підприємства "Київпастранс" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 186 168,72 грн боргу, 188062,03 грн інфляційної складової боргу, 15607,93 грн 3 % річних, 91908,97 грн пені та 7271,21 грн судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, Комунальне підприємство "Київпастранс" подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі № 910/967/16, виклавши резолютивну частину в наступній редакції: стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 127310,18 грн основного боргу, 21047,75 грн пені та 2225,36 грн судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Крім того, скаржник вказав, що позивачем не вірно розрахована сума основного боргу та штрафних санкцій.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 16.05.2016 року апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс" було прийнято до провадження.

14.06.2016 року в судовому засіданні було оголошено перерву на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 12.07.2016 року представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду змінити.

В судовому засіданні 12.07.2016 року та відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року по справі №910/967/16 залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року підлягає зміні, а апеляційна скарга Комунального підприємства "Київпастранс" - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Між Акціонерною енергетичною компанією "Київенерго" (після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство "Київенерго") в особі структурного відокремленого підрозділу "Департамент енергозбуту" та Комунальним підприємством "Київпастранс" в особі структурного відокремленого підрозділу "Автобусний парк № 5" 01.08.2002 року було укладено договір № 730361 на постачання теплової енергії у гарячій воді, за умовами якого та відповідно до чинного законодавства України позивач зобов'язався постачати теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб опалення (в період опалювального сезону) та гарячого водопостачання (протягом року), а відповідач зобов'язався своєчасно здійснювати її оплату.

Строк дії договору сторонами було погоджено у п. 8.1, а саме: з моменту підписання до 31.12.2002 року. Разом з тим, укладений сторонами є продовженим, оскільки у п. 8.4 договору було передбачено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до його закінчення про його припинення не буде заявлено однією зі сторін.

Відповідно п. 3 звернення-доручення до даного договору визначення кількості спожитої протягом розрахункового періоду (місяця) теплової енергії здійснюється розрахунковим способом, згідно з договірними навантаженнями.

Виходячи з додатку № 3 до договору розрахунки за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими розпорядженнями Київської міської державної адміністрації та можуть змінюватися у період дії договору.

Згідно з п. 5 додатку № 4 до договору відповідач зобов'язаний щомісяця з 12-го по 15-те число самостійно отримувати у міжрайонному відділенні з реалізації теплової енергії табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який він зобов'язаний оформити і повернути один примірник позивачу.

Оплату вартості теплової енергії, що становить собою різницю між заявленою та фактично спожитою енергією відповідач здійснює не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим у разі (п. 4 додатку № 4 до договору), а вартість заявленої у договорі кількості сплачується до початку розрахункового періоду .

Відповідно до додаткової угоди від 01.03.2011 року, реквізити укладеного сторонами договору було змінено, зокрема, № 730361 на № 720098.

Так, станом на 01.04.2016 року заборгованість відповідача за договором від 01.08.2002 року № 720098 становить 189168,72 грн, що підтверджується матеріалами справи, зокрема обліковими картками (табуляграмами) фактичного споживання відповідачем енергії за спірний період, довідкою про надходження коштів, випискою по рахунку про надходження коштів, платіжними дорученнями, двостороннім актом звірки розрахунків, розрахунком ціни позову, проведений позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору. Вказаними доказами підтверджується факт постачання позивачем відповідачу протягом вказаного періоду теплової енергії у гарячій воді на суму 476 517,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, станом на 01.10.2015 року (розрахункова дата, визначена позивачем у позовній заяві) відповідач не сплачував позивачеві грошових коштів за спожиту теплову енергію взагалі.

Листом від 24.11.2015 року № 01/2988 відповідач запропонував позивачеві провести оплату боргу в розмірі 538375,74 грн, що виник за період з 01.05.2013 року по 01.11.2015 року з розстроченням платежу з листопада 2015 року по квітень 2016 шістьма платежами (один платіж 89 735,74 грн та шість платежів по 89728,00 грн).

Матеріалами справи підтверджується, що гарантійні зобов'язання за листом від 24.11.2015 року № 01/2988 відповідачем дотримані не були.

Так, до відзиву на позовну заяву ним було приєднано платіжні доручення від 08.12.2015 року № 2677 на суму 40 000,00 грн, від 16.12.2015 року № 2796 на суму 20000,00 грн, від 22.12.2015 року № 2863 на суму 25000,00 грн, від 23.12.2015 № 2879 на суму 44000,00 грн, від 13.01.2016 року № 46 на суму 20 000,00 грн, від 20.01.2016 року № 5АП0012/1 на суму 20000,00 грн, від 26.01.2016 року № 5АП0050/1 на суму 30000,00 грн, від 04.02.2016 року № 5АП00123/1 на суму 40000,00 грн, від 08.02.2016 року № 128 на суму 30 207,02 грн., всього: 269 207,02 грн.

У перелічених платіжних дорученнях призначення платежу по оплаті боргу згідно з гарантійним листом було вказано у п'яти з них за грудень 2015 року на суму 129000,00 грн, що підтверджує недотримання відповідачем заявлених гарантійних зобов'язань по строкам та повноті сум.

З наданих позивачем банківських виписок слідує, що у лютому 2016 року з призначенням платежу по гарантійному листу відповідач перерахував ще 20000,00 грн., а у березні - 110000,00 грн.

Досліджуючи фактичний стан правовідносин сторін та стан розрахунків за договором, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що станом на 01.01.2016 року загальний борг відповідача з оплати вартості теплової енергії становив 1034 191,26 грн (з урахуванням боргу за попередні періоди, за якими є судові рішення про стягнення), а тому Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника щодо неточності розрахунку суми основного боргу.

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Виходячи з положень ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не довів суду належними і допустимими засобами доказування про відсутність в нього заборгованості перед позивачем за спірний період.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з оплати вартості поставленої позивачем відповідачеві теплової енергії за договором від 01.08.2002 року № 730361 (новий № 720098) у сумі 189 168,72 грн.

Крім суми основного боргу, позивач також просить стягнути з відповідача 188 062,03 грн втрат від інфляції, 15 607,93 грн 3% річних та 91 908,97 грн пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 7 додатку № 4 до договору сторони визначили, що на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) енергопостачальна організація праві нарахувати споживачеві пеню в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення до моменту повного погашення боргу, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Здійснивши перерахунок 3% річних, інфляційних нарахувань та пені, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та пені підлягають частковому задоволенню в сумі 14358,30 грн 3% річних та 16203,21 грн пені ( з урахуванням контррозрахунку скаржника), відповідно; позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань підлягають задоволенню повністю в сумі 188062,03 грн.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для скасування чи зміни рішення, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, згідно п. 1 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року по даній справі підлягає зміні в частині стягнення 3 % річних та пені з підстав неповного з'ясування обставин справи, в порядку п. 4 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, а апеляційна скарга Комунального підприємства "Київпастранс" - підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі №910/967/16 - змінити в частині стягнення 3% річних та пені, виклавши його в цій частині в наступній редакції:

Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, ідентифікаційний код 31725604) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) 14358 (чотирнадцять тисяч триста п'ятдесят вісім) грн. 30 коп. 3 % річних, 16203 (шістнадцять тисяч двісті три) грн. 21 коп. пені

3. В решті рішення залишити без змін.

4. Матеріали справи №910/967/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді С.А. Гончаров

О.М. Коротун