РІШЕННЯ

12 липня 2016 року Справа № 913/191/16

Провадження №14/913/191/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лізінгова торгова компанія Сприяння, м. Луганськ

про стягнення 6087568 грн. 98 коп.

Господарський суд Луганської області у складі головуючого судді Віннікова С.В.,

суддів Василенко Т.А. та Іноземцевої Л.В.

Секретар судового засідання-помічник судді Гуленко К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність №1038 від 02.06.2016;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність №525 від 14.05.2015.

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитної лінії №190 від 26.07.2013 станом на 01.02.2016 в загальному розмірі 6087568 грн. 98 коп., з яких:

- 3000000 грн.00 коп. борг за кредитом з 28.07.2014 по 31.01.2016;

- 947442 грн. 85 коп. відсотки за кредитом з 06.08.2014 по 31.01.2016;

- 136335 грн. 28 коп. 3% річних за прострочення сплати кредиту з 28.07.2014 по 31.01.2016;

- 19778 грн. 08 коп. 3% річних за прострочення сплати відсотків з 08.09.2014 по 31.01.2016;

- 1792800 грн. 00 коп. інфляційні нарахування за прострочення сплати кредиту з 28.07.2014 по 31.12.2015;

- 191212 грн. 77 коп. - інфляційні нарахування за прострочення сплати відсотків за кредитом з 08.09.2014 по 31.12.2015.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача просив залишити позов без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України з огляду на те, що позивачем не надано оригінал договору кредитної лінії №190 від 26.07.2013.

У задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, договір кредитної лінії, заяви на отримання кредиту, містяться у справі в копіях, (окрім виписок по рахунку відповідача). При цьому, вказані документи завірені позивачем та вказано, що з оригіналом згідно.

При цьому, як було встановлено під час розгляду справи оригінали відповідних документів, в тому числі і оригінал договору як у позивача відсутні, а копії зроблені позивачем шляхом скасування за допомогою сканеру, про що було наведено позивачем в письмових поясненнях від 18.03.2016 № 39-09/321.

В той же час, за поясненнями представника відповідача, у останнього також відсутні оригінали відповідних документів, у звязку з чим представник відповідача посилавсь на недопустимість та неналежність доказів, що знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції визначено, що подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

У випадку коли копії документів не засвідчені належним чином, але господарським судом при дослідженні витребуваних оригіналів документів з'ясовано відповідність копій цим оригіналам, то суд долучає копії до матеріалів справи, зазначивши про таку відповідність в описовій частині рішення або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала.

Відповідно до п. 2.5. вказаної постанови будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, за доводами як представника позивача, так і представника відповідача оригінали відповідного договору та інших доказів, що наявні у справі в копіях залишилися на території непідконтрольній українській владі і вивезти їх неможливо.

Суд вважає, що причини неподання відповідних доказів в оригіналах для огляду в судовому засіданні, як з боку позивача, так і з боку відповідачів є повноважними.

Разом з цим, у суду відсутні підстави вважати, що надані позивачем документи в копіях є підробленими або недостовірними, та відповідачем будь-яких доказів в підтвердження підробки та недостовірності договору кредитної лінії та інших документів не надано.

Виходячи з цього, суд вважає, що в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази, що дають змогу розглянути справу по суті, у звязку з чим доводи відповідача в цій частині судом відхиляються.

В той же час, суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України виходячи з того, за вказаною статтею суд залишає позов без розгляду, якщо позивачем без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

Згідно приписам п.4.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Пунктом 4.9. визначено, що при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

В даному випадку, позивачем в письмових поясненнях №39-09/321 від 18.03.2016 були наведені причини неможливості подання до суду оригіналів документів, доданих до позовної заяви, а саме, у зв'язку із захопленням незаконними збройними формуваннями будівлі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", яка знаходиться в м. Луганську.

Так, відповідно до рішення РНБО України від 13.04.2014, введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014, Антитерористичним центром при Службі безпеки України, видано наказ від 07.10.2014 № 33/6/а Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення, згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014.

Тобто, проведення з 07.04.2014 антитерористичної операції на території Луганської області, визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом. Більш того, проведення антитерористичної операції на території м. Луганська та Луганської області є загальновідомим фактом.

Виходячи з цього та приймаючи до уваги матеріали справи, суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду та відхиляє доводи відповідача в цій частині.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством Державний ощадний банк України, як кредитором, та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лізінгова торгова компанія «Сприяння», як позичальником, 26.07.2013 був укладений кредитний договір № 190 (далі за текстом - договір).

Предметом цього договору є правовідносини, за якими банк зобовязується надати на умовах цього договору, а позичальник зобовязується отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит в сумі 3000000 грн. 00 коп., сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 2.1 договору).

Пунктом 2.2 договору встановлено, що кредит надається окремими частинами з остаточним терміном повернення не пізніше 25.07.2014.

В пункті 2.3 договору сторони погодили графік погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.7.1 договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки у розмірі 21% річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором.

Згідно із п. 2.7.3 договору нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту проценти повинні бути сплачені позичальником не пізніше пятого числа місяця, наступного за звітним, а в разі дострокового погашення кредиту одночасно з погашенням кредиту. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше 05.09.2013.

На виконання кредитного договору банк перерахував кредитні кошти позичальнику, що підтверджується платіжними дорученнями та меморіальними ордерами (а.с. 61-156).

Як вбачається з виписки з особового рахунку, відповідач свої грошові зобовязання за кредитним договором виконав частково.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобовязань, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою кредитний договір № 190 від 26.07.2013 є кредитним договором, згідно якого за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Крім того, за приписами Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N 254, підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (п.п.4.2., 4.3.). До первинних документів відносяться меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій)(п. 4.4."б" Положення). Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи (п. 4.6. Положення): меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Факт видачі відповідачу кредиту підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 43, 33 Господарського процесуального кодексу України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів належного виконання зобовязань за кредитним договором не надав.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача в частині стягнення кредитної заборгованості та заборгованості за процентами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, а саме з відповідача слід стягнути 3000000 грн. 00 коп. простроченого боргу та 947442 грн. 85 коп. прострочених відсотків по кредиту за період з 06.08.2014 по 31.01.2016.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 136335 грн. 28 коп. 3% річних за прострочення сплати кредиту з 28.07.2014 по 31.01.2016. 19778 грн. 08 коп. 3% річних за прострочення сплати відсотків з 08.09.2014 по 31.01.2016, 1792800 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань за прострочення сплати кредиту з 28.07.2014 по 31.12.2015 та 191212 грн. 77 коп. інфляційних нарахувань за прострочення сплати відсотків за кредитом з 08.09.2014 по 31.12.2015.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача та враховуючи п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» (із змінами і доповненнями), суд дійшов до висновку про задоволення вказаних вимог частково у заявлених сумах за визначені позивачем періоди, а саме з відповідача підлягають стягненню 3% річних за прострочення сплати кредиту з 28.07.2014 по 31.01.2016 в сумі 136335 грн. 28 коп., 3% річних за прострочення сплати відсотків з 08.09.2014 по 31.01.2016 в сумі 19778 грн. 08 коп., інфляційні нарахування за прострочення сплати кредиту з 28.07.2014 по 31.12.2015 в сумі 1792800 грн. 00 коп. та інфляційні нарахування за прострочення сплати відсотків за кредитом з 08.09.2014 по 31.12.2015 в сумі 191206 грн. 91 коп.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. З відповідача слід стягнути борг за кредитом в сумі 3000000 грн. 00 коп., відсотки за кредитом в сумі 947442 грн. 85 коп., 3% річних за прострочення сплати кредиту в сумі 136335 грн. 28 коп., 3% річних за прострочення сплати відсотків за кредитом в сумі 19778 грн. 08 коп., інфляційні нарахування за прострочення сплати кредиту в сумі 1792800 грн. 00 коп. та інфляційні нарахування за прострочення сплати відсотків за кредитом в сумі 191206 грн. 91 коп.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладається судовий збір в сумі 91313 грн. 44 коп.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лізінгова торгова компанія Сприяння про стягнення 6087568 грн. 98 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лізінгова торгова компанія Сприяння, м. Луганськ, городок Пархомєнко, б. 32 «А». кв. 6, код 33765806, на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління, м. Сєвєродонецьк Луганської області, пр. Гвардійський, б. 40 А, код 09304612, борг за кредитом в сумі 3000000 грн. 00 коп., відсотки за кредитом в сумі 947442 грн. 85 коп., 3% річних за прострочення сплати кредиту в сумі 136335 грн. 28 коп., 3% річних за прострочення сплати відсотків за кредитом в сумі 19778 грн. 08 коп., інфляційні нарахування за прострочення сплати кредиту в сумі 1792800 грн. 00 коп., інфляційні нарахування за прострочення сплати відсотків за кредитом в сумі 191206 грн. 91 коп., судовий збір в сумі 91313 грн. 44 коп. Видати наказ позивачу.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 15.07.2016.

ОСОБА_4Вінніков

Суддя Т.А.Василенко

Суддя Л.В.Іноземцева

Надр. 3 прим.

1 до справи

2 позивачу за адресою: 93400, м. Сєвєродонецьк Луганської області, пр. Гвардійський, 40 А

3 відповідачу за адресою: 03134, м. Київ, вул. Симиренка, 1/2, а/с 161