КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2016 р. Справа№ 910/4417/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін: від позивача - не з'явився,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська Страхова група"

на рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 року

по справі № 910/4417/16 (суддя Мандриченко О.В. )

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська Страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна"

про відшкодування шкоди 5 472,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.04.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2016 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська Страхова група" на рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 року прийнято до провадження.

Розпорядженням №09-52/2883/16 від 06.07.2016 року призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 06.07.2016 року, в зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г., який не є головуючим суддею, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В. судді: Дідиченко М.А.,Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська Страхова група" на рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 року прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач має право зворотньої вимоги до відповідача відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування».

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська Страхова група" та приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин справа розглядається за відсутності представників сторін, які належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

26.09.2014 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-РМ2-12-00019 предметом якого є страхування транспортного засобу "Фольксваген", номерний знак НОМЕР_1./а.с.12/.

26.05.2015 р. по Дніпровському узвозу у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, автомобіля «Джилі МК», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля «Хундай», номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4. Внаслідок ДТП вищевказані автомобілі отримали механічні пошкодження, про що свідчить довідка№64720114 про дорожньо-транспортну пригоду./а.с.15/.

Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2015 р. у справі № 757/19855/15-п, якою було визнано винним ОСОБА_4 який керував автомобілем "Хундай", номерний знак НОМЕР_3, у вчинені дорожньо-транспортної пригоди за участі застрахованого у позивача автомобіля марки "Фольксваген", номерний знак НОМЕР_1./а.с.16/.

Вказаною постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2015 р. встановлено, що ОСОБА_4 26.05.2015 року о 12 год. 30 хв. в м. Києві на Дніпровському узвозі, керуючи автомобілем марки «Хундай», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4, порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Джилі», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 (водій ОСОБА_3.). В результаті дорожньо-транспортної події автомобілі отримали механічні пошкодження.

Страхувальник 27.05.2015 року звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування./а.с.21/.

Публічне акціонерне товариство «СК «Українська страхова група», на підставі рахунку ТОВ «Атлант-М Лепсе» № -1 від 27.05.2015р. складено страховий акт № СТОКА-2385 та розрахунок до нього./а.с.23/.

На виконання умов договору страховик виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 5 972,10 грн. на користь ТОВ «Атлант-М Лепсе», що підтверджується платіжним дорученням № 10823 від 04.06.2015 року./а.с.24/.

Сплативши страхове відшкодування на користь страхувальника, у відповідності до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотньої вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою позивачем було визначено водія автомобіля марки "Хундай", номерний знак НОМЕР_3, ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0709539.

Відповідно до ч.1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 38 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Позивач направив відповідачу претензію про виплату страхового відшкодування № 834-04-1/11 від 05.11.2015 року на суму 5 972,10 грн. /а.с.25/.

Доказів реагування на претензію матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що належним доказом в підвердження оціненого розміру реальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортоного засобу з урахуванням коефіціенту фізичногго зносу є саме звіт суб'єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу в результаті його пошкодження в ДТП, складання якого є обов'язковим при визначенні збитків, що підлягають відшкодуванню згідно вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Однак, Київський апеляційний господарський суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Чинним законодавством України не встановлено, що лише звіт про оцінку є доказом, який визначає розмір завданого збитку власнику пошкодженого майна. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у листі від 19.07.2011 року щодо судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди та визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Разом з цим, відповідач не скористався своїм правом проведення оцінки з визначення розміру матеріального збитку, завданого ДТП, яка відбулася 26.05.2015, після отримання від позивача вимоги про здійснення відповідної виплати.

У свою чергу, відсутність вказаних дій з боку відповідача не позбавляє позивача права на отримання відшкодування в межах понесених ним витрат у вигляді виплати страхового відшкодування.

Здійснення позивачем виплати страхового відшкодування в сумі 5 972,10 грн. (на підставі рахунку ТОВ «Атлант-М Лепсе» № -1 від 27.05.2015р.) на користь страхувальника не суперечить вимогам ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",

Вказаним Законом не передбачено обов'язкового проведення суб'єктами оціночної діяльності незалежної професійної оцінки шкоди, завданої транспортному засобу внаслідок ДТП, тобто необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від проведення такої оцінки, а під оціненою шкодою в ньому розуміється передусім шкода, оцінена страховою компанією.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те що відсутність звіту суб'єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу в результаті його пошкодження в ДТП, є обов'язковим при визначенні збитків.

Доказом фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП є саме платіжне доручення №10823 від 04.06.2015 року. /а.с.24/.

Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 року по справі № 910/4417/16 підлягає скасуванню, з прийняттям нового, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська Страхова група" задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 року по справі № 910/4417/16 скасувати та прийняти нове рішення, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" (код 30636550, 02140, м. Київ, вул.Ревуцького, 42-г) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська Страхова група"(код 30859524, р/р1, 03038 м.Київ, вул.І. Федорова,32-а) 5 472,10 грн. та 1378 грн. судового збору за подання позовної заяви.

3.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" (код 30636550, 02140, м. Київ, вул.Ревуцького, 42-г) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська Страхова група"(код 30859524, р/р1, 03038 м.Київ, вул.І. Федорова,32-а) 1515,80 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4.Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

5.Матеріали справи № 910/4417/16 повернути до господарського суду міста Києва.

6.Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна