ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2016 р. Справа № 923/430/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Ковтун В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства "Вигодське лісове господарство", смт. Вигода, Долинський район, Івано-Франківська область

до Державного підприємства "Скадовське досвідне лісомисливське господарство", м. Скадовськ, Херсонська область

про стягнення 20 000 грн. 00 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - ОСОБА_1, гол. бухгалтер, довіреність №11-4/153 від 10.05.2016 року.

Державне підприємство "Вигодське лісове господарство" (позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Державного підприємства "Скадовське досвідне лісомисливське господарство" (відповідач) про стягнення боргу в сумі 20000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 15, 16, 20, 261, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 2, 12, 15, 49, 64, 82 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 27.04.2016 р. порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 12.05.2016 р. Ухвалою суду від 12.05.2016 р. розгляд справи відкладався з метою проведення звірки розрахунків та зобов'язано сторони надати акт звірки до матеріалів справи.

Строк вирішення спору продовжено до 12.07.2016 року ухвалою суду від 12.05.2016 р. за клопотанням відповідача.

Позивач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив та надав витребувані судом документи.

Представник відповідача проти позову заперечує, просить суд відмовити позивачу в його задоволенні, з підстав, які вказано у відзиві на позов.

В судовому засіданні згідно з приписами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представника відповідача, суд

в с т а н о в и в:

27 квітня 2010 року ДП «Вигодське лісове господарство» здійснило внесок на пайову участь у реконструкції та будівництві пансіонату «Явір» на розрахунковий рахунок ДП «Скадовське досвідне лісомисливське господарство» в розмірі 20000,00 грн., що підтверджується банківською випискою № БВ-0000146. Оскільки, за данними позивача, реконструкцію пансіонату «Явір» так і не було проведено позивач надсилав відповідачу претензію №106 від 02.12.2015р., яку відповідач отримав 15.12.2015р., із проханням повернути кошти. Відповідач надіслав на адресу позивача відповідь на претензію від 30.12.2015р. № 7-01/551, в якій зазначено, що 27.04.2010р. вищезгадані кошти були перераховані ПП ОСОБА_2 на виготовлення проектно-кошторисної документації на реконструкцію пансіонату «Явір», про виготовлення якої було надано акти виконаних робіт. Позивач 10 лютого 2016р. на адресу відповідача направив лист №103-04/08 від 04.02.2016р. з проханням надати документи, що підтверджують використання перерахованих коштів, однак відповіді цього листа ДП «Вигодське лісове господарство» від відповідача не отримало.

Позивач зазначає, що станом на 01.04.2016 р. за даним бухгалтерського обліку його підприємства за ДП «Скадовське досвідне лісомисливське господарство» рахується дебіторська заборгованість в сумі 20000,00 грн.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача борг у сумі 20 000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував правилами ст.193 ГК України, п.5 ст.261, ч.2 ст.530 ЦКУ.

У відповідності до ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до договору та вимог ГК України. Одностороння відмова від зобов'язання одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.5 ст. 261 ЦКУ за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Згідно із ч.2 ст. 530 ЦКУ якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В ході розгляду справи було встановлено, що позивачем не доведені позовні вимоги, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Так, позивач посилається на норми чинного законодавства, які регулюють порядок виконання грошових договірних господарських зобов'язань, в той час як позивач не довів факту наявності у відповідача таких зобов'язань ні за договором, ні за нормами чинного законодавства.

В ході розгляду справи було встановлено факт перерахування позивачем внеску на пайову участь у реконструкції та будівництві пансіонату "Явір" згідно договору № 1 від 23.04.2010 р. у сумі 20000 грн., що підтверджено витягом із банківського рахунку від 27.04.2010 р. Однак, позивач не довів, що у відповідача за певних умов виникає зобов'язання повернути перераховані грошові кошти. Сторони не надали на огляд та до матеріалів справи договір № 1 від 23.04.2010 р., з якого б можна було визначити на яких умов передавалась зазначена сума.

На вимогу суду сторони провели звірку розрахунків, копію якого передали до матеріалів справи. Згідно ату звірки за данними позивача обліковується за дебітом 20000 грн. боргу; за данними відповідача зазначена сума закрита актом № 7 від 31.05.2010 р. На вимогу суду відповідач надав зазначений акт до матерів справи та первинні документи, які підтверджують правомірність його складання. Згідно наданаих документів слідує, що за договором № 02 від 01.04.2010 р. між відповідачем та приватним підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір на розробку робочого проекту по реконструкції пансіонату на 100 місць "Явір" по пер. Алексійвському,1 в пгт. Лазурне Скадовського району згідно листа-замовлення на проектування. Термін виконання - 6 місяців від дня початку робіт. Відповідач надав до матеріалів справи завдання на проектування, копію рахунку № 02 від 01.04.2010 р. на суму 90000 грн., акт сдачі-приймання виконаних робіт, підписаного сторонами договору на загальну суму 33 000 грн., платіжні доручення № 1 від 07.04.2010 р. на суму 8000 грн., та № 2 від 07.04.2010 р. на суму 25000 грн., за якими відповідач перерахував ЧП ОСОБА_2 згідно рахунку № 2 від 01.04.2010 р. вартість виконаних робіт за реконструкцію пансіонату. Також відповідач додав до матеріалів справи акт сдачі-приймання робіт, складений між відповідачем та позивачем про використання 20000 грн. для оплати вартості розробки робочого проекту по реконструкції пансіонату "Явір", який був підписаний тільки з боку відповідача. Відповідач пояснив, що зазначений акт ним направлявся позивачеві для підпису, однак із невідомих причин не повернувся позивачем.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідачем направлені грошові кошти позивача використанні за призначенням, підстави для повернення грошових коштів відсутні.

За правилами ч. 1 ст. 32, ст. 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду зазделегіть встановленої сили.

Таким чином, дослідивши матеріали даної справи, оцінивши відповідно до вимог ст. 43 ГПК України надані сторонами докази та проаналізувавши їх згідно з вимогами діючого законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судовий збір у справі покладається повністю на позивача, внаслідок неправильних дій якого виник спір у суді, згідно ч.6 ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Відмовити у задоволення позовних вимог.

Повне рішення складено 11.07.2016 р.

Суддя Л.М. Немченко