ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2016 р. Справа №909/248/16

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Грабовський В.В.,

за участю представників:

від позивача не зявився

від відповідача (скаржника) не зявився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТПК ІФ», б/н від 30.05.2016 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.05.2016 року (підписане 20.05.2016 року), суддя Шкіндер П.А.

у справі №909/248/16

за позовом Приватного підприємства «Боб-Сталь», м. Надвірна Івано-Франківської області

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТПК ІФ», с. Ганнусівка Тисменицького району Івано-Франківської області

про стягнення заборгованості в розмірі 40316,92 грн.

в с т а н о в и в :

В березні 2016 року Приватне підприємство «Боб-Сталь» звернулось до господарського суду з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТПК ІФ» про стягнення 40316,92 грн. заборгованості за договором від 30.01.2015 року.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.05.2016 року по справі №909/248/16 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТПК ІФ» на користь Приватного підприємства «Боб-Сталь» 40316,92 грн. заборгованості та 1378 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що заборгованість відповідача перед позивачем з оплати придбаного товару за договором від 30.01.2015 року, підставна, обґрунтована та така, що підлягає стягненню на користь позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТПК ІФ» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.05.2016 року по справі №909/248/16 та прийняти нове рішення про відмову в позові. Зокрема, скаржник зазначає, що місцевий господарський суд прийняв рішення в даній справі за відсутності відповідача, позбавивши останнього можливості захисту його прав та законних інтересів. На думку апелянта, в суду першої інстанції були підстави для відкладення розгляду справи, враховуючи відсутність у судовому засіданні представника відповідача.

Представник позивача в судове засідання не зявився, проте, подав клопотання (від 12.07.2016 року) про розгляд апеляційної скарги без його участі, при цьому, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки, апелянт не вказав жодного спростування розміру заборгованості за отриманий товар згідно з договором від 30.01.2015 року та не подав будь-яких доказів протилежного.

Представник відповідача (скаржника) в судове засідання не зявився, однак, подав суду клопотання про відкладення розгляду справи (б/н від 14.07.2016 року), яке мотивоване тим, що директор ТзОВ «ТПК ІФ» знаходиться за межами України, а представник вказаного товариства, який звернувся з таким клопотанням, знаходиться у відпустці та перебуває на лікуванні.

Розглянувши клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, колегія суддів відхиляє його з огляду на наступне:

Відкладення розгляду справи за обставин, визначених у ч.1 ст.77 ГПК України, є обовязком лише за умови неможливості вирішення спору в даному судовому засіданні. Неявка представника скаржника в судове засідання не унеможливлює розгляду апеляційної скарги. Слід зазначити, що ухвалою апеляційного суду від 04.07.2016 року явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обовязковою, а до поданого клопотання представник скаржника не долучив жодних доказів, які б підтверджували ті обставини, на які він посилається як на підстави для відкладення розгляду справи (зокрема, перебування директора товариства за межами України, перебування представника товариства у відпустці чи на лікарняному). З огляду на наведене, клопотання скаржника є необґрунтованим.

Поряд з тим, у п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» розяснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Одночасно колегія суддів зазначає, що у попередньому судовому засіданні розгляд апеляційної скарги відкладено за клопотанням скаржника (б/н від 27.06.2016 року).

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

Суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2015 року між Приватним підприємством «Боб-Сталь» (в тексті договору продавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТПК ІФ» (в тексті договору покупець) укладено договір (без номеру), відповідно до умов якого, а саме: п.п.1.1, 1.2 продавець зобов'язався передати у власність покупця належний продавцю товар (будівельні матеріали згідно накладних), а покупець прийняти товар та оплатити його вартість на умовах цього договору.

Згідно з п.3.2 Договору загальна вартість товару, що продається за даним договором на момент укладення договору становить 47316,48 грн.

У п.3.3 Договору передбачено, що покупець зобов'язаний здійснити всі оплати і погасити суму даного договору до 20 березня 2015 року.

Відповідно до п.4.2 Договору покупець зобовязаний прийняти товар за кількістю, якістю, асортиментом та комплектністю, а також оплатити товар у розмірах та терміни, які встановлені цим договором.

На виконання умов договору, позивач передав відповідачу товар, зазначений у накладній №136 від 30.01.2015 року (металочерепиця, саморізи, метал покрівельний, металочерепиця, профнастил) на загальну суму 47316,92 грн.

Отримання зазначеного товару відповідачем підтверджується актом приймання-передачі товару від 30.01 2015 року на суму 47316,92 грн., який підписаний уповноваженими представниками обох сторін договору.

Проте, відповідач, порушивши умови укладеного між сторонами договору, оплатив вартість отриманого товару лише частково на загальну суму 7000 грн., а саме: 17.02.2015 року 950 грн.; 04.03.2015 року 1050 грн.; 13.03.2015 року 2000 грн.; 23.03.2015 року -1000 грн. та 29.04.2015 року 2000 грн.

Решту вартості товару (40316,92 грн.) відповідач не оплатив.

Зважаючи на наведене, 14 травня 2015 року позивач направив на адресу відповідача претензію №1 (вих.№23 від 14.05.2016 року) з вимогою погасити заборгованість в розмірі 40316,92 грн. 16 червня 2015 року позивач повторно звернувся до відповідача з претензією №2 (вих.№47 від 16.06.2015 року) щодо погашення вказаної заборгованості. Поштові конверти з зазначеними претензіями повернулись на адресу позивача за закінченням терміну зберігання.

З огляду на вказане, Приватне підприємство «Боб-Сталь» звернулось до господарського суду з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТПК ІФ» про стягнення 40316,92 грн. заборгованості за договором від 30.01.2015 року.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

У ч.1 ст.692 ЦК України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд з тим, частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п.3.3 Договору сторони погодили, що покупець зобов'язаний здійснити всі оплати і погасити суму даного договору до 20 березня 2015 року.

В силу положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Відтак, враховуючи невиконання відповідачем умов договору в частині оплати товару до 20.03.2015 року, зважаючи на оплату останнім частини вартості товару на загальну суму 7000 грн., заборгованість відповідача перед позивачем за договором від 30.01.2015 року становить 40316,92 грн.

Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем вказаної заборгованості.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Скаржником протилежного не доведено.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення вимог Приватного підприємства «Боб-Сталь» та стягнення на користь останнього з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТПК ІФ» 40316,92 грн. заборгованості за договором від 30.01.2015 року.

При прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Щодо доводів апелянта про прийняття рішення без участі його представника, колегія суддів зазначає, що розгляд даної справи судом неодноразово відкладався, при цьому, представник відповідача (ОСОБА_2 директор товариства) був присутній у судовому засіданні 17.05.2016 року, що підтверджується відповідним протоколом судового засідання (арк. справи 40) та повідомлений про наступне судове засідання, про що свідчить підпис останнього на відповідному повідомленні (арк. справи 41), відтак, відповідач належним чином повідомлявся про оголошення перерви в судовому засіданні до 19.05.2016 року до 10 год. 00 хв., однак, явку представника в судове засідання не забезпечив.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції. Матеріали справи свідчать, що відповідач повідомлявся про розгляд даної справи та був обізнаний, зокрема, і про судове засідання 19.05.2016 року, в якому судом прийнято рішення по справі.

Колегія суддів додатково зазначає, що у матеріалах справи відсутнє повідомлення про вручення відповідачу ухвали суду від 05.04.2016 року, однак, згідно з даними системи «Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)» таке повідомлення повернулось на адресу суду 18.05.2016 року, що підтверджується відповідним витягом з системи «Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)» (вх. реєстраційний номер повідомлення про вручення 4916/16 від 18.05.2016 року).

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.05.2016 року по справі №909/248/16 прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.05.2016 року по справі №909/248/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТПК ІФ» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №909/248/16 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Повну постанову складено 18.07.2016 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_3