ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 липня 2016 року Справа № 910/17567/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Є.Борденюк - головуючого (доповідача), Д.Кривди, С.Могил,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Матей"
на постановувід 06.04.2016
Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 910/17567/14
за позовомзаступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Фонду державного майна України
доОб'єднання профспілок, Організацій профспілок у м.Києві "Київська міська рада профспілок"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Міністерство молоді та спорту України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Деміс Груп", Товариство з обмеженою відповідальністю "Матей"
провизнання права власності
В С Т А Н О В И В :

Подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги, до скарги додаються докази сплати судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2015, залишеним без зміни постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016, позовні вимоги задоволені повністю, визнане право власності держави України в особі Фонду державного майна України на готель, градирню, спорткомплекс та спортклуб.

Звертаючись з касаційною скаргою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Матей" просить рішення і постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У пункті 2.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України" від 21.02.2013 № 7 зазначено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача.

Порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".

З 01.09.2015 набрав чинності Закон України № 484-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015, яким внесені зміни до Закону України "Про судовий збір", зокрема, в частині розміру ставок судового збору.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", у редакції, що діє з 01.09.2015, ставка судового збору, що підлягає сплаті за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду, становить 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що за подання скарги заявник сплатив 10 768,51 грн, однак з п.4 Договору купівлі-продажу вбачається, що вартість готелю згідно Звіту про ринкову вартість об'єкту оцінки становить 598 250,00 грн, з огляду на що за подання касаційної скарги на постанову лише в частині визнання права власності на готель судовий збір становить 14 358,00, що вже свідчить про те, що заявником касаційної скарги не сплачений судовий збір у встановленому законом розмірі. При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що оскаржуючи судові рішення і в частині визнання права власності на градирню, спорткомплекс та спортклуб, заявник касаційної скарги має сплати суму судового збору виходячи із вартості вказаних об'єктів.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що законом передбачена сплата судового збору з апеляційної та касаційної скарг на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того, чи оскаржується все рішення (постанова) суду в цілому чи його частина.

З огляду на зазначене, додані заявником до касаційної скарги квитанція №0.0.555156075.1 від 19.05.2016 на суму 9306,91 грн та чек №0.0.552407906.1 від 16.05.2016 на суму 1461,60 грн не є належним доказом сплати судового збору у встановленому законом розмірі, а тому касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 86, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Матей" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 у справі №910/17567/14 повернути скаржнику без розгляду.

Судді: Є. Борденюк

Д. Кривда

С. Могил