ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р.Справа № 916/4206/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Мишкіної М.А.,

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» - ОСОБА_1- за довіреністю;

від ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб не зявився;

від ДП «Одеська залізниця» - ОСОБА_3 за довіреністю;

від ПАТ «Українська залізниця» - ОСОБА_4 за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» ОСОБА_5

на рішення господарського суду Одеської області від 09 березня 2016 року

по справі №916/4206/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб

до

- Державного підприємства «Одеська залізниця»

- Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 7383603,51 доларів США

Сторони та третя особа належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні 09.06.2016р. оголошувалась перерва згідно ст.77 ГПК України.

В судовому засіданні 05.07.2016р. згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

16.10.2015р. Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (надалі за текстом - позивач, ПАТ «ВБР», ОСОБА_6) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Одеська залізниця» (надалі відповідач, ДП «Одеська залізниця»), в якому (з урахуванням уточнень розміру позовних вимог від 11.11.2015р.) просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 7383603,51дол.США, яка складається з поточної заборгованості по тілу кредиту у сумі 6 957838,11 доларів США; поточної заборгованості за процентами у розмірі 27488,23дол. США; простроченої заборгованості по процентам у сумі 398277,17дол.США та пені у сумі 66201,26дол.США.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 послався на невиконання відповідачем своїх зобовязань, взятих згідно кредитного договору №ККРОSКD.39810.0106 від 14.11.2013р., а саме - несплату процентів, передбачених договором. Банком, шляхом направлення повідомлення-вимоги від 11.09.2015р. за вих. №6575, в порядку п. 6.1 Кредитного договору, було змінено його умови в частині строків повернення кредиту - до 23.09.2015р. У звязку з чим, керуючись ст. 1052 ЦК України, п.6.1 Договору, позивач зазначає про наявність права вимагати дострокового повернення суми кредиту, процентів та пені за несвоєчасну сплату відсотків.

З посиланням на норми ст.ст.16,212,525, 526, 527, 530, 611, 625, 629, 651, 1049, 1052,1054 ЦК України, ст.193 ГК України ОСОБА_6 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

23.11.2015р. ДП «Одеська залізниця» подало місцевому господарському суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», в якій просило суд зобовязати ОСОБА_6 перерахувати ДП «Одеська залізниця» грошові кошти у сумі 381041,77грн., а також стягнути інфляційні втрати у сумі 60966,69грн., 6921,40грн. 3 % річних та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.11.2015р. зустрічна позовна заява на підставі п.3 ч.1 ст. 63 ГПК України повернута ДП «Одеська залізниця» без розгляду.

Ухвалою суду першої інстанції від 23.12.2015р. до участі у справі в якості іншого відповідача залучено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

10.02.2016р. представником відповідачів було надано місцевому господарському суду ідентичні за змістом відзиви на позовну заяву, в яких відповідачі, заперечуючи проти задоволення позову, вказують, що позивач шляхом предявлення повідомлення-вимоги від 11.09.2015р. за вих. №6575 про дострокове повернення кредиту, відсотків і пені у строк до 23.09.2015р., посилаючись на п. 6.1 Кредитного договору на власний розсуд змінив його умови, що є неприпустимим.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.03.2016р. (суддя Щавинська Ю.М.) задоволено позов частково - стягнуто з ДП «Одеська залізниця» на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» поточну станом на 15.09.2015р. заборгованість по процентам у сумі 27488,23дол.США, що на день прийняття рішення становить 728438,10грн., та прострочену станом на 15.09.2015р. заборгованість по процентам у сумі 398277,17дол.США, що на день прийняття рішення становить 10554345грн., а також пеню у сумі 500000грн. В решті позову відмовлено; стягнуто з ДП «Одеська залізниця» 103350грн. судового збору.

Рішення суду вмотивовано посиланням на норми ч.1 ст.626, ч.ч.1,2 ст.1054, 610, 611, 549 ЦК України та обґрунтовано наступним. 14.11.2013р. між Банком та ДП «Одеська залізниця» (Позичальник) було укладено кредитний договір №ККРОSКD.39810.0106, а також додаткові угоди №1,2 до нього від 30.12.2013р. та 27.02.2014р. відповідно. Оцінюючи вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 01.02.2015р. по 15.09.2015р., суд вказав, що як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, видавши відповідачу в межах ліміту кредитної лінії кредитні кошти у розмірі 6957838,11дол.США, про що свідчить наявний в матеріалах справи меморіальний ордер. ДП «Одеська залізниця» не погашено проценти за кредитом на заявлену позивачем суму 425765,34дол.США, з яких проценти у сумі 398277,17дол.США станом на 15.09.2015р. були простроченими, а у сумі 27488,23дол.США були строковими. З огляду на вищевикладене, вимоги в частині стягнення процентів у заявленій сумі є повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення пені, для цілей обрахунку пені у формі подвійної облікової ставки НБУ сума боргу, перерахована у національну валюту на певний момент, не може бути змінена протягом періоду прострочення. З огляду на вищенаведені норми, приймаючи до уваги, що при перевірці розрахунку позивача було встановлено його методологічну помилковість, повязану із неврахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01.04.2015р. у справі №909/660/14, а також п.6 ст.232 ГК України, судом за допомогою системи «Ліга-Закон» було здійснено власний розрахунок суми пені. Пеня, що є обґрунтованою в межах даного позову, складає 1420688,65грн.

При цьому, дослідивши усі обставини справи та оцінивши наведені відповідачем доводи, суд першої інстанції вважав за необхідне в порядку п.3 ст.83 ГПК України зменшити розмір належної до стягнення суми пені. Виходячи із збалансованості інтересів обох сторін, керуючись приписами ч.3 ст.551 ЦК України, ч.1 ст.233 ГК України, п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України, місцевий господарський суд визнав правомірним зменшити нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді пені до 500000 грн.

Надаючи правову оцінку вимогам про дострокове повернення суми кредиту, суд зазначив, що розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. ДП «Одеська залізниця» було порушено умови кредитного договору від 14.11.2013р. в частині повної та своєчасної сплати процентів, у звязку із чим і було задоволено відповідні вимоги позивача. Таким чином, твердження позивача про наявність істотного, у розумінні ст.651 ЦК України, порушення ДП «Одеська залізниця» укладеного договору є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи. Разом з цим, позивачем в порушення ст. 33 ГПК України не надано доказів наявності обставин, з якими положення п.6.1 Кредитного договору повязують можливість одностороннього розірвання договору шляхом направлення повідомлення, саме внаслідок якого банк отримує право вимагати дострокового повернення суми кредиту, а така підстава, як несплата процентів, у переліку обставин, перелічених у п.6.1 договору, відсутня.

Не погодившись з рішенням господарського суду першої інстанції, Уповноважена особа ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернулася до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення суду, прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства та прийнятим із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права; рішення підлягає скасуванню з наступних підстав:

- судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі Кредитного договору №ККРОЗКТ3.39810.016 від 14.11.2013р. ДП «Одеська залізниця» були надані кредитні кошти в розмірі 6957838,11дол.США на умовах, викладених в Кредитному договорі, зокрема з терміном кредитування до 13.11.2016р. під 10,3% річних. Кредитним договором встановлено графік зменшення ліміту кредитної лінії п.п.2.5-2.8 Кредитного договору. При невиконанні графіку зменшення кредитного ліміту в зазначений строк сума зменшення такого ліміту вважається простроченою;

- зменшення судом розміру пені з 1420688,65грн. до 500000грн. є незаконним, оскільки згідно п.6.3. Кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк має право нарахувати Позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за процентами за кожний день прострочення. Посилання суду на ст.83 ГПК України, ст.233 ГК України та ст. 551 ЦК України щодо зменшення суми нарахованих штрафів при розгляді даної справи немає підстав для їх застосування, оскільки відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків;

- в зв'язку з порушенням відповідачем строків сплати відсотків, передбачених п.2.4. Кредитного договору, що є істотним порушенням умов договору в розумінні ст. 651 ЦК України, у позивача виникло право на пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів та звернення до суду з відповідною позовною вимогою. Пред'явлення такого роду вимоги до ДП «Одеська залізниця» є реалізацією права Банку на зміну умов Кредитного договору в частині строку повернення кредитних коштів. Посилання суду першої інстанції в частині непред'явлення позовної вимоги про розірвання Кредитного договору в розумінні ст.651 ЦК України є нічим іншим як неправильне застосування даної норми, оскільки в даному випадку має місце диспозитивність способів захисту порушеного права Банку в розумінні цієї ж статті ЦК України. ПАТ «ВБР» змінив умови Кредитного договору в частині строку повернення кредитних коштів, а не заявляв вимогу про розірвання Кредитного договору;

- суд першої інстанції взагалі не врахував таку обставину як процедура ліквідації ПАТ «ВБР». Так, з 28.11.2014р. в ПАТ «ВБР» було запроваджено тимчасову адміністрацію Банку, а з 23.12.2015р. ліквідаційну процедуру, відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі -"Закон") законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, з моменту запровадження тимчасової адміністрації банку та переходу в стадію ліквідації норми Закону є пріоритетними щодо правовідносин, учасником яких є ПАТ «ВБР».

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.04.2016р. відновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду; зобовязано ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» у строк до 17.05.2016р. доплатити судовий збір у розмірі 87285грн. та надати суду відповідні докази оплати.

13.05.2016р. Одеська залізниця подала суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу, в яких просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення без змін.

16.05.2016р. ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» подало Одеському апеляційному господарському суду докази на виконання вимог ухвали суду від 18.04.2016р. та клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 17.05.2016р. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб.

09.06.2016р. ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб надав Одеському апеляційному господарському суду письмові пояснення, в яких просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.

04.07.2016р. ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» надіслав суду апеляційної інстанції додаткові пояснення.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представники ДП «Одеська залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскарженого рішення.

ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб свого представника в засідання суду апеляційної інстанції не направив.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, що 14.11.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» (ОСОБА_6) та Державним підприємством «Одеська залізниця» (Позичальник) було укладено кредитний договір №ККРОSКD.39810.0106 (надалі Кредитний договір від 14.11.2013р.), а також додаткові угоди до Договору №1 від 30.12.013р. та №2 від 27.02.2014р.

Відповідно до п.1.1 Договору від 14.11.2013р. Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти (кредит) на умовах, визначених цим договором. Сторони встановлюють, що зобовязання Банку з надання кредиту є безвідкличним.

Згідно із пунктами 1.1.1-1.1.3 договору від 14.11.2013р., ОСОБА_6 відкриває Позичальнику поновлювальну кредитну лінію у сумі, яка не може перевищувати 6957838,11 дол.США. Ліміт кредитної лінії може бути зменшено в залежності від реального фінансування видатків. Термін користування кредитом до 13.11.2016р.

Процентна ставка за користування кредитом складає 10,3% річних (п. Договору від 14.11.2013р.). Кредит надається Позичальнику на наступні цілі: капітальні інвестиції, поповнення обігових коштів, рефінансування запозичень (п.1.2 Договору від 14.11.2013р. в редакції додаткової угоди №1 від 30.12.2013).

Відповідно до п.2.4 Договору від 14.11.2013р., період сплати відсотків: з 1-го по 5 число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. Заборгованість за відсотками погашається в сумі залишку на 1 число кожного поточного місяця за попередній місяць, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими.

Пунктами 2.5-2.8 Договору від 14.11.2013р. сторони визначили, що Позичальник користується кредитними коштами за наступним графіком зменшення ліміту кредитної лінії: дата початку строку дії ліміту 14.11.2013р., дата закінчення строку дії ліміту: 13.11.2016р., діючий ліміт кредитної лінії 6957838,11 дол. США. При невиконанні графіка зменшення ліміту в зазначений строк після сплати закінчення строку дії ліміту, починаючи з наступного дня, сума зменшення ліміту вважається простроченою. При цьому ОСОБА_6 призупиняє подальше надання кредиту згідно п. 3.1.9. У випадку, якщо дата погашення кредиту і/або сплати відсотків за користування кредитом згідно із цим договором припадає на вихідний або святковий день, зазначені платежі повинні бути здійснені в перший банківський день - день, у яких банківські установи України відкриті для проведення операцій з переказу коштів з використанням каналів взаємодії із НБУ. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється щоденно, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами (методом факт/факт), виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається.

Згідно із а.2.9 Договору від 14.11.2013р. погашення заборгованості Позичальника за цим Договором здійснюється у наступній черговості: в першу чергу прострочена заборгованість за процентами; в другу чергу нараховані проценти; в третю чергу прострочена заборгованість за основною сумою боргу; в четверту чергу основна сума боргу; в пяту чергу - штрафи, пені та витрати/збитки Банку, які виникли при супроводі кредиту, передбачені п.6.2-6.4 Договору, якщо такі мали місце; в шосту чергу витрати банку, повязані з одержанням виконання по цьому Договору (витрати, повязані з реалізацією заставного майна, витрати на сплату судового збору та інших обовязкових платежів, витрати на юридичну допомогу, витрати, повязані зі зверненням стягнення на заставне майно, тощо).

Відповідно до п.4.2.1 Договору від 14.11.2013р. Позичальник зобовязується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Згідно із п.6.1 Договору від 14.11.2013р. при настанні будь-якої із наступних подій:

- при порушенні цільового використання кредиту;

- порушенні заставодавцями зобовязань за договорами застави, укладеними у забезпечення виконання зобовязань за цим договором, одержанні повідомлення від заставодавця про дострокове витребування вкладу (повністю або частково) за договором, майнові права за яким передані Банку в заставу;

- неотриманні від заставодавця до укладення договору застави і під час його дії повідомлення про відомі йому права і вимоги інших осіб на предмет застави (іпотеки), у т.ч. не зареєстровані у встановленому порядку;

- у випадку передачі предмета застава іншій особі без згоди заставодержателя;

- порушенні заставодавцем правил про заміну предмета застави;

- втрати предмета застави за обставин, за які заставодержатель не відповідає, якщо заставодавець не замінив або не відновив предмет застави;

- порушенні господарським судом справи про банкрутство Позичальника або про визнання недійсними установчих документів Позичальника, або про скасування державної реєстрації Позичальника;

- прийняття власником або компетентним органом рішення про ліквідацію Позичальника;

- наявності судових рішень, що вступили в законну силу, про стягнення коштів з поточного рахунку платіжних вимог про примусове списання та інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий Позичальникові кредит не буде повернутий вчасно.

Банк на свій розсуд має право:

а) розірвати договір у судовому порядку. При цьому в останній день дії договору, Позичальник зобовязується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний строк користування ним, повністю виконати інші зобовязання за договором;

б) згідно зі ст. 651 ЦК України, ст. 188 ГК України здійснити одностороннє розірвання договору з направленням Позичальникові повідомлення. У зазначену в повідомленні даті договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії договору Позичальник зобовязується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний строк користування ним, повністю виконати інші зобовязання за договором;

в) звернути стягнення на предмет застави/іпотеки відповідно до діючого законодавства України.

Відповідно до п. 6.3 Договору від 14.11.2013р. за порушення строків сплати процентів за користування кредитом ОСОБА_6 має право нараховувати Позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за процентами за кожний день прострочення.

Одностороння відмова від договору не допускається (п.6.4 Договору від 14.11.2013р.).

Згідно із п.7.1 Договору від 14.11.2013р. цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами, скріплення печатками сторін, отримання погодження Міністерства інфраструктури та Міністерства фінансів України, та діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобовязань.

11.09.2015р. Банк надіслав ДП «Одеська залізниця» повідомлення №6575 про дострокове повернення кредиту, відсотків і пені у строк до 23.09.2015р., посилаючись на п.6.1 кредитного договору.

Вищевказане повідомлення було отримане ДП «Одеська залізниця» 15.09.2015п, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи.

Суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, та не оспорюється сторонами, ОСОБА_6 свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, видавши ДП «Одеська залізниця» в межах ліміту кредитної лінії кредитні кошти у розмірі 6957838,11дол.США, про що свідчить меморіальний ордер №973128 від 30.12.2013р., копія якого наявна в матеріалах справи.

Право кредитодавця на отримання процентів за кредитом встановлено вимогами ст.ст.1048, ст.1054 ЦК України. Крім того, порядок нарахування та сплати процентів передбачений п.1.1.4, 2.4 Договору від 14.11.2013р., згідно з якими процентна ставка за користування кредитом складає 10,3% річних; а період сплати відсотків встановлений з 1-го по 5 число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. Заборгованість за відсотками погашається в сумі залишку на 1 число кожного поточного місяця за попередній місяць, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджено в ході апеляційного перегляду та не спростовано сторонами, ДП «Одеська залізниця» не погашено проценти за кредитом на заявлену Банком суму 425765,34 дол.США, із яких проценти у сумі 398277,17 дол.США станом на 15.09.2015р. були простроченими, а у сумі 27488,23 дол.США були строковими.

ДП «Одеська залізниця» не спростовує правомірності нарахування Банком процентів у заявленій сумі та суму відповідної заборгованості.

Отже суд першої інстанції правомірно визнав позовні вимоги в частині стягнення процентів у заявленій сумі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з ДП «Одеська залізниця».

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. При цьому, у відповідності до ст. 107 ЦК України документом, який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється, у разі злиття, приєднання або перетворення є передавальний акт, який затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення крім випадків, встановлених законом.

Станом на день прийняття оскаржуваного рішення (09.03.2016р.) передавальний акт не складено та не затверджено, до єдиного державного реєстру запису про припинення ДП «Одеська залізниця» не внесено, остання продовжує здійснювати діяльність щодо погашення інших зобовязань, зокрема, за податками, зборами, тощо.

Отже суд першої інстанції цілком правильно встановив, що належним відповідачем за усіма заявленими вимогами є саме ДП «Одеська залізниця».

В частині позовних вимог Банку про стягнення пені колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст.231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.6.3 Договору від 14.11.2013р. за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк має право нараховувати Позичальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за процентами за кожний день прострочення.

Відповідно до ст.111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Верховний суд України, у своїй постанові від 01.04.2015р. по справі №909/660/14 зазначив, що максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

Таким чином, для цілей обрахунку пені у формі подвійної облікової ставки НБУ сума боргу, перерахована у національну валюту на певний момент, не може бути змінена протягом періоду прострочення.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок пені, здійснений господарським судом Одеської області за допомогою системи «Ліга:Закон» та приведений в оскаржуваному рішенні у вигляді відповідної таблиці, погоджується з його правильністю: пеня, що є обґрунтованою в межах заявленого Банком позову, складає 1420688,65грн.

Господарський суд Одеської області, при розгляді позовних вимог Банку про стягнення з ДП «Одеська залізниця» пені, скористався правом зменшення належної до стягнення пені, передбаченим п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, та зменшив нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді пені до 500000 грн.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із п.3 ч.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Разом з цим, згідно із ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

ОСОБА_6 і Цивільний і Господарський кодекси передбачають необхідність врахування не лише й майнових інтересів сторін чи обставин наявності збитків у кредиторів, але й інших обставин, що мають істотне значення.

Вищий господарський суд України, у п.2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснив, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК).У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами), а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами). Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У своєму рішенні від 10.11.2011р. № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) Конституційний суд України зауважив, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п.1ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку під кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Ці висновки узгоджуються із вимогами ЦК України щодо дотримання принципів справедливості, добросовісності пропорційності, розумності при формулюванні умов договору.

Відповідно до п.42 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Таким чином, виходячи з збалансованості інтересів обох сторін, враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, приймаючи до уваги причини виникнення заборгованості, а також те, що наявність будь-яких збитків, викликаних простроченням відповідача, позивачем не доведена та подібні вимоги ним не заявлялися, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення пені до 500000грн.

В частині позовної вимоги Банку про дострокове повернення суми кредиту колегія суддів зазначає наступне.

У своїй позовній заяві ОСОБА_6, вимагаючи повернення суми кредиту, строк погашення якого встановлений 13.11.2016р., достроково, посилається на приписи ст.ст.1049, 1052 ЦК України, положення 6.1 Договору від 14.11.2013р., а також вимоги ст. 651 ЦК України, зазначаючи про наявність істотних порушень ДП «Одеська залізниця» умов кредитного договору від 14.11.2013р.

Згідно із ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

ДП «Одеська залізниця» було порушено умови Договору від 14.11.2013р. в частині повної та своєчасної сплати процентів.

ОСОБА_6 твердження Банку про наявність істотного, у розумінні ст.651 ЦК України, порушення ДП «Одеська залізниця» умов укладеного договору є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Право Банку на одностороннє розірвання договору з направленням Позичальникові повідомлення визначено п. 6.1Договору від 14.11.2013р. при настанні певних подій (перелік яких приведений вище у тексті постанови суду); серед яких така подія, як несплата процентів відсутня, при цьому в повідомленні від 11.09.2015р. Банк вимагав дострокового повернення кредиту, сплати процентів та виконання інших зобовязань саме на підставі п.6.1 Договору, ст.ст.611, 651 ЦК України.

ОСОБА_6 здійснив одностороннє розірвання договору, направивши відповідне повідомлення, проте не спиравшись при цьому на наявність будь-якої з підстав (подій), визначених пунктом 6.1. договору як умова реалізації Банком такого права.

Отже суд першої інстанції цілком слушно вказав в оскаржуваному рішенні про те, що Банком в порушення ст. 33 ГПК України не надано доказів наявності обставин, з якими положення п.6.1 Договору від 14.11.2013р. повязують можливість одностороннього розірвання договору шляхом направлення повідомлення, саме внаслідок настання яких ОСОБА_6 отримує право вимагати дострокового повернення суми кредиту.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Позовні вимоги Банка ґрунтуються на нормі ст.1052 ЦК України, відповідно до якої у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Проте ст.1052 ЦК України не має предметом правового регулювання випадки порушення позичальником умов договору щодо своєчасної сплати процентів, йдеться про невиконання позичальником обовязків, передбачених договором, щодо забезпечення повернення позики, або у разі настання обставин, за які позикодавець не несе відповідальності. Такі випадки відображені в умовах договору у пункті 6.1, але серед цього переліку, як вірно встановлено судом першої інстанції, немає порушення зобовязання зі своєчасної сплати процентів за користування кредитом.

Позивачем не обґрунтовано та не доведено, що ДП «Одеська залізниця» не виконало будь-який з обовязків, встановлених договором, щодо забезпечення повернення позики, відтак підстави для задоволення позову відповідно до ст.1052 ЦК України відсутні.

Доводи апеляційної скарги Уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» ОСОБА_5 колегія суддів відхиляє з викладених вище мотивів, а також враховуючи наступне.

Посилання ПАТ «ВБР» на те, що зменшення судом розміру пені з 1420688,65грн. до 500000грн. є незаконним колегія суддів відхиляє, оскільки при вчиненні цієї дії суд першої інстанції скористався правом, наданим йому п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, врахувавши при цьому інтереси обох сторін.

Постановою правління Національного банку України №743 від 27.11.2014р. та рішенням Виконавчої дирекції ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб №132 від 27.11.2014р. з 28.11.2014р. ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» віднесено до категорії неплатоспроможних і запроваджено тимчасову адміністрацію.

З 23.12.2015п. у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру його ліквідації (Постанова правління Нацбанку України №914 від 21.12.2015р. та рішенням Виконавчої дирекції ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб №234 від 22.12.2015р.)

Разом з цим, рішенням Виконавчої дирекції ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб №132 від 27.11.2014р. призначено уповноваженою особою ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5.

Відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст.48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ОСОБА_2 безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі ОСОБА_2 з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: здійснює повноваження органів управління банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

На виконання повноважень, наданих ст.48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа ОСОБА_5 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом по даній справі, усі позовні вимоги (спрямовані на повернення заборгованості позичальником перед банком) були розглянуті судом, та ухвалене законне та обґрунтоване рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів не вбачає в даному випадку неврахування судом першої інстанції процедури ліквідації ПАТ «ВБР», а також зауважує, що скаржником не обґрунтовано, яким чином ця обставина мала вплинути на висновки суду по суті спору у звязку з його правовими підставами.

Посилання скаржника у своїй скарзі на порушення судом першої інстанції приписів ст.ст.212,213 Цивільного процесуального кодексу України взагалі є недоречним, оскільки суд першої інстанції при розгляді справи позовом ПАТ «ВБР» в порядку господарського судочинства керувався відповідними нормами Господарського процесуального кодексу України, а не ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги Уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» не свідчать про неправильність висновків місцевого господарського суду та підставою для скасування рішення слугувати не спроможні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 09.03.2016р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає, а відтак залишається без змін.

Керуючись ст.ст.99,101-103, 105 ГПК України, колегія суддів -ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 09.03.2016р. у справі №916/4206/15 залишити без змін.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 11.07 .2016р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.