ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р. Справа № 911/4920/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатех»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго»

про стягнення 1 021 713,20 грн

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 04.01.2016);

від відповідача ОСОБА_2 (дов. №2-1/3105-2016 від 31.05.2016);

ОСОБА_3 (дов. №1-3/04.01-2016 від 04.01.2016) .

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфатех» звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» про стягнення заборгованості по оплаті поставленого по договору поставки №266К від 28.05.2014 (з додатковою угодою №1 від 18.06.2014) навантажувача у сумі 534 491,14 грн і нарахованих за прострочення оплати станом на 20.10.2015 пені у сумі 196 813,47 грн і процентів річних у сумі 290 408,59 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.01.2016 у справі №911/4920/15 (суддя Шевчук Н.Г.) позов задоволено частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача 243347,60 грн заборгованості, 153723,11 грн 40%річних, 140158,96 грн пені. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Алданова С.О., судді Зубець Л.П., Дикунська С.Я.) рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2016 у справі №911/4920/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.05.2016 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Альфатех задоволено частково; рішення господарського суду Київської області від 11.01.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 у справі №911/4920/15 скасовано в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфатех" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" процентів річних в сумі 290408,59 грн та пені в сумі 196813,47 грн; справу №911/4920/15 в зазначеній частині направлено на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.06.2016 справу №911/4920/15 прийнято до провадження судді Антонової В.М., розгляд справи призначено на 23.06.2016.

21.06.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли письмові пояснення (вх. №12928/16 від 21.06.2016).

23.06.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про часткову зміну предмету позову та уточнення позовних вимог №21/06-16 від 21.06.2016 (вх. №13154/16 від 23.06.2016), згідно якої позивач з урахуванням висновків Вищого господарського суду України у справі №911/4920/15 уточнив вимогу про стягнення пені, змінив розмір процентів річних з 40% річних на 3% річних та додав додаткову позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат у розмірі 215 804,84 грн. Відтак, позивач просив стягнути 120 464,00 грн пені, 215 804,84 грн інфляційних втрат та 16 493,84 грн 3% річних.

Зазначена заява позивача приймається судом до розгляду частково, а саме в частині стягнення 120 464,00 грн пені та 16 493,84 грн 3% річних.

В частині вимог про стягнення 215 804,84 грн інфляційних втрат, вищевказану заяву суд не приймає до розгляду, оскільки зазначена вимога не була предметом розгляду та Вищий господарський суд України, частково скасовуючи рішення господарскього суду Київської області від 11.01.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016, передав справу №911/4920/15 на новий розгляд лише в частині стягнення процентів річних та пені.

Відтак, господарський суд Київської області, з огляду на вказівки Вищого господарського суду Київської області, має переглядати справу №911/4920/15 лише в частині позовних вимог про стягнення процентів річних та пені.

05.07.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли пояснення на заяву позивача про часткову зміну предмету позову та уточнення позовних вимог (вх. №13896/16 від 05.07.2016).

07.07.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. №14102/16 від 07.07.2016).

У судовому засіданні 07.07.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням поданої ним заяви №21/06-16 від 21.06.2016 (вх. №13154/16 від 23.06.2016).

Представники відповідача частково заперечували проти заявлених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності за заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

28.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю Альфатех (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Біогазенерго (покупець) укладено договір поставки №266К, відповідно до якого в редакції додаткової угоди №1 від 18.06.2014 продавець зобовязався поставити, а покупець прийняти і оплатити навантажувач колісний HYUNDAI SL763 з ковшем 4,0м.куб. у кількості 1 одиниці.

Відповідно до п. 3.1 договору загальна сума договору складає 1 103 080,00 грн, що еквівалентно 92 000,00 доларів США по курсу згідно домовленості сторін на день укладення договору (11,99грн = 1 долар США).

За умовами пунктів 3.2-3.7 договору ціна на товар встановлена у відповідності з базисом поставки і вказується у Додатку №1 до договору. Ціна товару сформована в гривнях України відносно еквівалента долара США. Валюта платежу гривна України. Оплата за товар здійснюється (частинами або повністю) в національній валюті України гривні. При підвищенні міжбанківського курсу долара по відношенню до гривні з моменту підписання договору до моменту оплати більш ніж на 1% загальна сума договору підлягає перерахунку у відповідності з наступною формулою, за вирахуванням раніше здійснених платежів: S=ZxA1 гривень, де: S ціна товару на момент оплати (грн.), Z узгоджена сторонами (базисна/залишкова) ціна товару (USD), A1 міжбанківський курс гривні до долара США на момент здійснення оплати товару. При розрахунку суми платежу приймається міжбанківський курс продажі доларів на день оплати, зафіксований після закриття торгів. Після проведення покупцем повної оплати (перерахованої згідно пункту 3.5) сторони мають право підписати акт звірення, що підтверджує отримання повної оплати продавцем від покупця.

Згідно пунктів 5.1, 5.2 договору умовами оплати є товарний кредит з розстроченням платежу; платежі за товар здійснюються покупцем у відповідності до графіку в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

У додатку №1 до додаткової угоди №1 (таблиця 2), якою сторони змінили найменування та ціну товару, сторони встановили графік оплати в еквіваленті у доларах США: 1-й платіж (27%) 24 720,00 доларів США - до 25.06.2014, 2-й платіж 7 000,00 доларів США до 20.07.2014, 3-й платіж 7 000,00 доларів США до 20.08.2014, 4-й платіж 7 000,00 доларів США до 20.09.2014, 5-й платіж 7 000,00 доларів США до 20.10.2014, 6-й платіж 7 000,00 доларів США до 20.11.2014, 7-й платіж 32 280,00 доларів США до 20.12.2014.

Як встановлено судами та вбачається з видаткової накладної №43099 від 19.06.2014 та акту приймання-передачі від 19.06.2014, ТОВ Альфатех передало, а ТОВ Біогазенерго прийняло по договору поставки №266К від 28.05.2014 навантажувач колісний HYUNDAI SL763 з ковшем 4,0м.куб. у кількості 1 одиниці на суму 1 103 080,00грн.

Відповідно до банківських виписок і платіжних доручень, копії яких надані до матеріалів справи за період з 30.05.2014 по 17.09.2015 ТОВ Біогазенерго з простроченням встановлених договором строків оплати частково оплатило поставлений йому по договору товар у сумі 1 057 612,80 грн, що не заперечується сторонами.

З посиланням на умови пунктів 3.5, 3.6 договору (збільшення міжбанківського курсу долара США до гривні з моменту підписання договору до моменту оплати більш ніж на 1%) позивач здійснив перерахунок заборгованості по оплаті товару і вважає, що оскільки з моменту підписання договору і до дати складання позовної заяви 20.10.2015 міжбанківський курс долара США до гривні збільшився більш ніж на 1% (28.05.2014 11,94грн. за 1 долар США, 20.10.2015 22,27грн за 1 долар США), то станом на 20.10.2015 сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 534 491,14грн.

Як вказує ТОВ Альфатех у позовній заяві і вбачається з наданого ним розрахунку, позивачем здійснений перерахунок суми договору з урахуванням підвищення міжбанківського курсу долара по відношенню до гривні з моменту підписання договору до моменту фактичної оплати, а саме: перерахунок здійснений за визначеною у пункті 3.5 договору формулою S=ZxA1 гривень, де показник A1 це міжбанківський курс гривні до долара США на момент здійснення відповідачем кожної окремої фактичної оплати товару.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, рішенням господарського суду Київської області від 11.01.2016 у справі №911/4920/15 (суддя Шевчук Н.Г.) в частині вимог про стягнення основної суми боргу, суд стягнув з відповідача на користь позивача 243 347,60 грн заборгованості.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Алданова С.О., судді Зубець Л.П., Дикунська С.Я.) та Постановою Вищого господарського суду України від 25.05.2016 зазначене рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2016 в цій частині залишено без змін.

Вищий господарський суд України частково скасовуючи рішення господарського суду Київської області від 11.01.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016, направив справу на новий розгляд в частині вимог позивача про стягнення пені та відсотків річних.

При цьому, Вищий господарський суд України зауважив, що звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача проценти річних, які нараховані ним на підставі ст. 625 ЦК України та п. 6.4 договору, яким передбачено, що у випадку, якщо прострочення платежу становить більше 5 робочих днів, Покупець додатково сплачує проценти у розмірі 40% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Вирішуючи спір із застосуванням наведеної норми права та з врахуванням умов зазначеного пункта договору, суди залишили поза увагою, що ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, яка нараховується за весь час прострочення, тоді як п. 6.4 договору встановлено стягнення процентів за кожен день прострочки.

Таким чином, судами, застосовуючи положення ст. 625 ЦК України, не зясовано правову природу відповідальності, яка узгоджена сторонами в п. 6.4 договору, тоді як стягнення процентів за кожен день простроки передбачено ч. 3 ст. 549 ЦК України (пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання).

Судом встановлено, що заявою про часткову зміну предмету позову та уточнення позовних вимог №21/06-16 від 21.06.2016 (вх. №13154/16 від 23.06.2016), позивач по суті відмовився від застосування до нарахування процентів річних п. 6.4 договору, нарахувавши при цьому 3% річних передбачені ст. 625 ЦК України.

При вирішенні спору про стягнення пені, суд першої інстанції застосував положення ст. 258 ЦК України, оскільки відповідачем заявлено про позовну давність стосовно стягнення неустойки (пені).

Суд апеляційної інстанції, здійснюючи перегляд рішення в апеляційному порядку погодився з позицією місцевого господарського суду, при цьому, надавши оцінку змісту п.10.10 договору, яким визначено, що позовна давність по стягненню неустойки згідно договору встановлюється строком в три роки, суд зазначив про його нікчемність в силу ст.215, 216 ЦК України.

Водночас, суди не врахували, що, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 10.10 договору визначено, що позовна давність по стягненню неустойки згідно договору встановлюється строком в три роки.

Оскільки сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до трьох років відповідно до п. 10.10 договору, а тому це відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України та свідчить про дотримання позивачем строків позовної давності щодо нарахування пені.

З урахуванням заяви позивача №21/06-16 від 21.06.2016 (вх. №13154/16 від 23.06.2016), прийнятої до розгляду судом в частині стягнення пені та 3% річних, позивач просить стягнути з відповідача 120 464,00 грн пені за період з 25.06.2014 по 19.06.2015 та 16 493,84 грн 3% річних за період з 25.06.2014 по 20.06.2016.

Відповідно до пункту 6.1 договору у випадку порушення покупцем строків оплати, передбачених пунктом 5.2 договору, він сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру простроченої до оплати суми за кожен день прострочення платежу.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, а також періоди нарахування пені, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку пені, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 25.06.2014 по 19.06.2015 становить загалом 129 136,06 грн. Отже, вимога, поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог, про стягнення 120 464,00 грн пені є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог.

Крім того, у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором поставки, позивачем, з урахуванням 21/06-16 від 21.06.2016 (вх. №13154/16 від 23.06.2016) про часткову зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, за період з 25.06.2014 по 20.06.2016 нараховано 16 493,84 грн 3 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також періоди нарахування 3 % річних, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку 3 % річних, арифметично вірний розрахунок 3 % річних за період з 25.06.2014 по 20.06.2016, складає 17 366,38 грн 3 % річних. Відтак, вимога про стягнення 16 493,84 грн 3 % річних є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 120 464,00 грн пені та 16 493,84 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, а відтак підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача в частині задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов в частині позовних вимог про стягнення пені та процентів річних задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Біогазенерго (07201, Київська обл., Іванківський район, смт Іванків, вул. Розважівська, буд. 192; ідентифікаційний код 33593431) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Альфатех (49083, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Собінова, буд. 1; ідентифікаційний код 35203852) 120 464 (сто двадцять тисяч чотириста шістдесят чотири гривні) 00 коп. пені, 16 493 (шістнадцять тисяч чотириста девяносто три гривні) 84 коп. 3 % річних та 2 054 (дві тисячі пятдесят чотири гривні) 37 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 15.07.2016

Суддя В.М. Антонова