ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Справа № 909/80/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Матущака О.І.

ОСОБА_1

при секретарі Фака С.П.

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ № 1412-500 від 08.04.2016 р. (вх. № 01-05/2152/16 від 04.05.2016 року)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2016 р.

у справі № 909/80/16 (суддя Кобецька С.М.)

за позовом: ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз", м. Івано-Франківськ

про стягнення 8 308 508,28 грн., з яких: 3 414 999,78 грн. - пеня, 1 120 880,01 грн. - 3% річних, 3 772 628,49 грн. - інфляційні втрати,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4 представники (довіреності в матеріалах справи);

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від сторін не надходило, у звязку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.05.2016р. призначено розгляд апеляційної скарги на 24.05.2016р.

У судовому засіданні 24.05.2016р. оголошено перерву до 15.06.2016р.

У судовому засіданні 15.06.2016р. оголошено перерву до 04.07.2016р.

Від відповідача надійшло клопотання б/н і дати (вх. №01-05/3264/16 від 04.07.2016р. про призначення судової експертизи у даній справі. У судовому засіданні представники відповідача підтримали подане клопотання.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив щодо поданого клопотання, вказавши, що питання які поставлено перед експертом є правого характеру і не можуть бути вирішені експертом.

Заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення у даній справі судової експертизи, враховуючи наступне:

Частиною 1 статті 41 ГПК України передбачено, що для роз'яснення питань, які виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 та 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, висновок експерта є одним із доказів, який не має для суду заздалегідь встановленої сили та оцінюється господарським судом в сукупності з іншими доказами.

Враховуючи предмет спору, наявність підписаних двома сторонами актів приймання-передачі газу, в яких зафіксовано факт передачі позивачем та прийняття відповідачем газу за період з січня 2013 року по червень 2015 року на виконання договору №13-190-Н, а також те, що жодна із сторін не заперечує факту їх складання та підписання, а спір про неповернення одного примірника акту відповідачу, як він стверджує, проведення відповідачем повної оплати фактично отриманого газу, апеляційний суд вважає необґрунтованим клопотання відповідача про призначення судової експертизи для встановлення факту поставки газу позивачем, наявності в нього ресурсу газу тощо, оскільки питання під позицією 1-3 носять правовий характер. Також відповідачем не подавався власний розрахунок спірної заборгованості.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не подавав і не заявляв суду першої інстанції клопотань про призначення судової експертизи з метою встановлення факту поставки природного газу на виконання умов договору, не заперечував факту його поставки позивачем, навпаки, стверджував, що отриманий ним від позивача газ за договором №13-190-Н від 04.01.2013 року він оплатив повністю.

Таким чином, колегія суддів відхиляє клопотання відповідача про призначення судової експертизи.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2016 р. у справі № 909/80/16 (суддя Кобецька С.М.) відмовлено в позові ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" про стягнення 8 308 508,28 грн., з яких: 3 414 999,78 грн. - пеня, 1 120 880,01 грн. - 3% річних, 3 772 628,49 грн. - інфляційні втрати.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд керувався вимогами ст. ст. 525, 526, 530, 625 377 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ст. 193 377 Господарського кодексу України (надалі ГК України) та прийшов до висновку, що факт невиконання позивачем взятих на себе договірних зобов"язань, обумовлених п.3.4.Договору, щодо повернення відповідачу підписаних актів приймання-передачі природного газу, дає підстави вважати, що у позивача не виникло права вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий розрахунок в силу п.п. 3.4., 6.1. договору №13-190-Н від 04.01.2013 року, здійснюється на підставі підписаного двома сторонами акту приймання - передачі газу. Встановлені обставини не дають підстав для застосування до відповідача штрафної санкції, передбаченої п.7.2 договору №13-190-Н від 04.01.2013 року та наслідків порушення грошового зобов'язання, обумовлених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, ПАТ Національна компанія Нафтогаз України оскаржило таке в апеляційному порядку.

Апелянт зазначає, що згідно п. п.6.1 договору відповідач мав оплатити газ, шляхом здійснення упродовж місяця поставки газу 100% поточної оплати вартості газу, а у разі неповної оплати упродовж місяця поставки газу здійснити остаточний розрахунок до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту. В матеріалах справи наявні підписані сторонами акти приймання-передачі газу, в яких вказана дата складання та підписання актів, наявні печатки сторін та посилання на договір. Жодне положення договору або закону не передбачає обумовленість зобовязання з оплати природного газу фактом повернення покупцеві підписаного акту. Також, вартість поставленого природного газу була сплачена позивачем у повному обсязі, хоча і невчасно, шляхом розподілу на рахунок із спеціальним режимом використання позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи скаржника, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач вважає, що не надавши доказів повернення покупцеві (відповідачу) актів приймання-передачі природного газу, позивач не довів факту передачі відповідачу товаророзпорядчих документів, на підставі яких відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за отриманий товар. Вважає, що позивачем не доведено факту прострочення виконання зобовязання відповідачем та порушення строків оплати, оскільки остаточний строк проведення розрахунків відповідно до п.6.1 договору не настав.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, заслухавши в судових засіданнях думку присутніх представників сторін, оцінивши зібрані докази по справі, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення. При цьому апеляційний суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

04.01.2013 року між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-190-Н (надалі Договір) (а.с. 35-40, т. 1).

Відповідно до п. 1.1. Договору, продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору. Газ, що продається за Договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню (п.1.2 Договору).

Згідно п. 3.3. Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4. Договору).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання - передачі.

До Договору №13-190-Н від 04.01.2013р. сторонами було укладено додаткові угоди: №1 від 10.07.2013р.; № 2 від 31.12.2013р.; №3 від 28.04.2014р.; № 4 від 15.05.2014р.; № 5 від 10.06.2014р.; № 6 від 22.12.2014р.; № 7 від 23.03.2015р., у яких сторони змінювали ціну та обсяги постачання природного газу (а.с. 41-54, т.1). Додатковою угодою №8 від 19.06.2016р. до Договору змінено строк дії договору (а.с.55, т.1).

Відповідно до п.7.2. Договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 31.12.2013р., у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу, покупець не здійснив повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (а.с. 44-45, т.1). Також змінено п. 6.1.Договору, шляхом викладення його в наступній редакції.

Додатковою угодою № 3 від 28.04.2014р., п. 6.1. Договору знову змінено та викладено у наступній редакції: "6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць" (а.с. 46, т.1).

Згідно додаткової угоди № 8 від 19.06.2015р. до Договору, викладено статтю 11 Договору у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення ". Цією ж додатковою угодою, припинено дію Договору №13-190-Н від 04.01.13р., в частині поставки природного газу з 01 липня 2015р. (а.с. 55, т. 1).

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природній газ, по актах приймання - передачі природного газу від 25.06.2014р. спожитий у січні 2013р., від 25.06.2014р. спожитий у лютому 2013р., від 25.06.2014р. спожитий у березні 2013р., від 30.04.2013р. спожитий у квітні 2013р., від 31.05.2013р. спожитий у травні 2013р., від 30.06.2013р. спожитий у червні 2013р., від 31.07.2013р. спожитий у липні 2013р., 31.08.2013р. спожитий у серні 2013р., від 30.09.2013р. спожитий у вересні 2013р., від 31.10.2013р. спожитий у жовтні 2013р., від 30.11.2013р. спожитий у листопаді 2013р., від 31.12.2013р. спожитий у грудні 2013р., від 22.09.2014р. у січні 2014р., від 31.01.2014р. спожитий у січні 2014р., від 22.09.2014р. спожитий у лютому 2014р., від 28.02.2014р. спожитий у лютому 2014р., від 28.10.2014р. спожитий у березні 2014р., від 31.03.2014р. спожитий у березні 2014р., від 30.04.2014р. спожитий у квітні 2014р., від 31.05.2014р. спожитий у травні 2014р., від 30.06.2014р. спожитий у червні 2014р., від 31.07.2014р. спожитий у липні 2014р., від 31.08.2014р. спожитий у серпні 2014р., від 30.09.2014р. спожитий у вересні 2014р., від 31.10.2014р. спожитий у жовтні 2014р., 30.11.2014р. спожитий у листопаді 2014р., від 31.12.2014р. спожитий у грудні 2014р., від 31.01.2015р. спожитий у січні 2015р., від 28.02.2015р. спожитий у лютому 2015р., від 31.03.2015р. спожитий у березні 2015р., 30.04.2015р. у квітні 2015р., від 31.05.2015р. спожитий у травні 2015р., 30.06.2015р. спожитий у червні 2015р., на загальну суму 876 669 119, 20грн. (а.с. 56- 88 т.1).

Як вбачається з виписки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" по операціях з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" в період з 01.01.2013р. по 31.10.2015р. відповідачем в повному обсязі здійснено розрахунок за поставлений природний газ в сумі 876 669 119,20грн. (а.с.92-111, т. 1),

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, обумовленої п.7.2. Договору на купівлю - продаж природного газу №13-190-Н від 04.01.13р., у вигляді пені в сумі 3 414 999,78грн. та наслідків порушення грошових зобов'язань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, 1 120 880,01грн. - 3% річних, 3 772 628,49грн. - інфляційних втрат.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних умов щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Факт виконання умов Договору щодо передання позивачем і прийняття відповідачем природного газу за період з січня 2013 року по червень 2015 року природний газ на загальну суму 876 669 119,20грн. підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу. Тобто, за своєю правовою природою між сторонами укладено договір купівлі-продажу товару, правове регулювання якого визначено гл. 54 ЦК України.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, прийшов до висновку, що у звязку з невиконанням позивачем свого обовязку щодо повернення відповідачу підписаних актів приймання-передачі газу у позивача не виникло права вимагати у відповідача виконання зустрічного зобовязання здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Однак, зазначений висновок колегія суддів вважає таким, що не відповідає чинному цивільному законодавству та умовам укладеного між сторонами договору.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 6.1. Договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 28.04.2014р., визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 ЦК України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, п. 6.1 договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч. 1 ст. 530 ЦК України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу після повернення одного примірника оригінала акта покупцю.

Виходячи з умов договору та норм чинного законодавства настання обов'язку покупця (відповідача) оплатити товар (газ) не ставиться в залежність від моменту повернення йому підписаного продавцем одного примірника акта приймання-передачі газу.

Згідно з п. 3.4 договору акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п. 6.1 договору, неповернення продавцем підписаних актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання та повернення вказаних актів.

В наведеному вище пункті 6.1 договору обовязок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, не стоїть в залежності від дати повернення підписаного акта приймання-передачі природного газу позивачем. Більше того, суд апеляційної інстанції вважає, що при підписанні договору та доповнень до нього, сторони не визначили самого способу повернення (передачі) підписаних актів приймання-передачі газу відповідачу: чи-то наручно, чи то через поштові засоби звязку тощо.

Сама по собі фізична відсутність у контрагента договору примірника документа, складеного на його виконання, не нівелює факту здійснення господарської операції за наявності у матеріалах справи підписаних сторонами та скріплених їх печатками оригінальних примірників цих документів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає недоведеними твердження відповідача про неотримання ним підписаних актів приймання-передачі газу, тим паче, що проплачуючи борг, він жодного разу не звертався до позивача з вимогою повернути йому зазначені акти, через що суд апеляційної інстанції критично оцінює витяги зі журналів реєстрації вхідної кореспонденції відповідача з врахуванням вимог ст. 34 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи всі акти приймання передачі газу, які складені відповідачем та підписані двома сторонами, в них вказані обсяги та вартість газу, переданих позивачем та прийнятих відповідачем в кожному місяці зокрема. Доказів того, що на момент настання строку оплати газу позивач заперечував обсяги чи вартість газу, вказаних в актах, суду не подано, як і не подано доказів того, що відповідач звертався до позивача про повернення йому підписаних актів. Разом з тим, відповідач погасив основну заборгованість в повному обсязі.

Таким чином, доводи відповідача про те, що у звязку з неповерненням позивачем актів приймання-передачі газу остаточний строк проведення розрахунків, встановлений п.6.1 договору , не настав є необгрунтованими, а висновки суду першої інстанції про те, що у позивача не виникло право вимагати у відповідача здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ - помилковими.

У відповідності до вимог ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Платіжні операції по оплаті природного газу проводились відповідачем з порушенням строку їх здійснення, у звязку із чим, на підставі норм чинного законодавства та відповідно до умов договору позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 3 414 999,78грн. та 1 120 880,01грн. - 3% річних, 3 772 628,49грн. - інфляційних втрат. Загальна сума позову за підрахунком позивача, становить 8 308 508,28 грн.

Відповідно до п.7.2. Договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 31.12.2013р., у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу, покупець не здійснив повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до розрахунку позовних вимог розмір пені за період з 20.12.2014р. по 30.10.2015р. становить 3 414 999,78грн. Даний розрахунок є арифметично правильним, відповідачем не спростований (а.с.9-34, т.1).

Перевіривши правильність здійсненого розрахунку, апеляційний господарський суд приходить до висновку про стягнення 3 414 999,78грн. пені.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України зазначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 217 ГК України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до розрахунку позовних вимог розмір 3% річних за період з 20.02.2013р. по 30.10.2015р. становить 1 120 880,01 грн., інфляційні втрати 3 772 628,49 грн. за період з травня 2013р. по жовтень 2015р.

Перевіривши правильність здійсненого розрахунку, апеляційний господарський суд суд приходить до висновку про стягнення 3 772 628,49 грн. інфляційних втрат, 1 120 880,01 грн. 3% річних.

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (ч. 1 ст. 104 ГПК України).

Таким чином, місцевий суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи все вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, відтак, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2016 р. слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" про стягнення 8 308 508,28 грн., з яких: 3 414 999,78 грн. - пеня, 1 120 880,01 грн. - 3% річних, 3 772 628,49 грн. - інфляційні втрати задоволити.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України коли приймається нове судове рішення апеляційної інстанції після скасування судового рішення місцевого господарського суду, або судом касаційної інстанції після скасування судових рішень судів нижчих інстанцій, то розподіл сум судового збору здійснюється постановою відповідно апеляційної або касаційної інстанції, який прийняв нове рішення.

Враховуючи вимоги ст. 49 ГПК України, судові витрати в сумі 124627,62 грн. за розгляд справи місцевим господарським судом та в сумі 137089,99 грн. за розгляд справи в апеляційному порядку слід покласти на відповідача і стягнути на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 105 ГПК України, ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2016 р. у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ, 76010 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) 3 414 999,78 грн. пені, 1 120 880,01 грн. 3% річних, 3 772 628,49 грн. інфляційних втрат та 124627,62 грн. судового збору за розгляд справи місцевим господарським судом та 137089,99 грн. за розгляд справи в апеляційному порядку.

3. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови підписано 11.07.2016р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Скрипчук О.С.