ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р. Справа № 907/54/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Бойко С.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Державного територіально - галузевого об'єднання „Львівська залізниця" (надалі ДТГО „Львівська залізниця") за вих. № ПЮ-1178 від 11.04.2016р. (вх. № ЛАГС 01-05/2032/16 від 25.04.2016р.)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 23.03.2016р.

у справі № 907/54/14

за позовом: ДТГО „Львівська залізниця", м. Львів

до відповідача-1: Лазещинської сільської ради, с. Лазещина, Рахівський район, Закарпатська область

до відповідача-2: фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2.), с. Лазещина, Рахівський район, Закарпатська область

про визнання незаконним та скасування рішення Лазещинської сільської ради від 24.08.2003р. „Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення"; визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки від 26.12.2003р.; скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку; усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу лісопильного цеху,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Скрипчук Х.М. - представник (довіреність від 18.05.2016р.)

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_4 - представник (довіреність б/н від 15.02.2014р.)

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.03.2014р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.06.2014р. у задоволенні позову ДТГО „Львівська залізниця" про визнання незаконним та скасування рішення Лазещинської сільської ради від 24.08.2003р. "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення"; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2003р.; скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку; усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2014р. задоволено касаційну скаргу ДТГО „Львівська залізниця", скасовано рішення господарського суду Закарпатської області від 20.03.2014р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.06.2014р., справу направлено на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області. Звернуто увагу суду на необхідність встановлення, чи існувала залізнична колія щодо смуги відведення якої виник спір на момент переходу Західної України у склад СРСР та возз'єднання з УРСР, оскільки Постанова ЦВК та Ради народних комісарів СРСР від 07.02.1933р. №58/50 "Про затвердження положення про землі транспорту" втратила чинність згідно з п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981р. № 24 "Про затвердження положення про землі транспорту".

При новому розгляді (другому) рішенням господарського суду Закарпатської області від 21.10.2014р. у справі №907/54/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.01.2015р. в задоволенні позову ДТГО „Львівська залізниця" відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2015р. вказані судові рішення були скасовані, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області. Звернуто увагу суду на норми Земельного кодексу України та Закону України „Про залізничний транспорт", якими встановлено належність до земель залізничного транспорту землі, на якій розташовані державні залізниці, в тому числі, смуги відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту, та необхідність правової оцінки виписки з рішення Виконкому Лазещинської сільської ради народних депутатів від 26.08.1993р. №31 "Про затвердження земельної ділянки зі смуги відведення залізниці"; "Решения исполкома Закарпатского областного Совета депутатов трудящихся 15.03.1950 года", яким було вилучено та передано в користування залізниці землі в межах Лазещинської, Ясинської, Рахівської та Діловської сільських рад, наданого залізницею плану меж смуги відведення лінії Вороненка-Требушани Львівської залізниці 1952р., розробленого Київським відділенням ГУПХ "Транспроекткар'єр".

При новому розгляді (третьому) рішенням господарського суду Закарпатської області від 23.03.2016р. у справі №907/54/14 (суддя В.В. Мокану) відмовлено у задоволені позовних вимог ДТГО „Львівська залізниця" до Лазещинської сільської ради та до ФОП ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Лазещинської сільської ради від 24.08.2003р. „Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення"; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2003р.; скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку; усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу лісопильного цеху.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття оспорюваного рішення міською радою та укладення договору купівлі-продажу спірна земельна ділянка не відносилась до земель залізничного транспорту, а належала до категорії земель промисловості. Відтак, приймаючи оспорюване рішення та укладаючи спірний договір Лазещинська сільська рада діяла в межах повноважень, визначених Перехідними положеннями Земельного кодексу України щодо розпорядження спірною земельною ділянкою. Щодо твердження позивача про перешкоджання лісопильного цеху безпеці руху в адміністративних межах Лазещинської сільської ради, то дане твердження суд визнав безпідставним, оскільки з матеріалів експертного дослідження вбачається, що основні виробничі потужності (лісопильний цех, будівлі складів, деревообробний цех) розташовані на відстані понад 20 м від осі залізничної колії.

Не погоджуючись з даним рішенням, ДТГО „Львівська залізниця" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що відповідно до законодавства, яке діяло на час облаштування залізничного полотна та смуги відведення, вимог щодо обов'язкового виготовлення та отримання державного акту не передбачалося та стверджує, що спірна земельна ділянка частково перебуває у межах смуги відведення залізниці, яка належить до категорії земель транспорту.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 25.04.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, Гнатюк Г.М. та Мирутенко О.Л.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 27.04.2016р. поновлено строк подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 09.06.2016р.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Гнатюк Г.М. здійснено автоматичну заміну складу колегії суддів по розгляду справи № 907/54/14, замість судді Гнатюк Г.М. введено суддю Бойко С.М.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 07.07.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю. 07.07.2016р. на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення про те, що ДТГО «Львівська залізниця» реорганізовано в ПАТ «Українська залізниця». ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав та обов'язків ДТГО «Укрзалізниці» та підприємств залізничного транспорту (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/4989/16 від 07.07.2016р.).

Відповідач-1 участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. У відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/4123/16 від 06.06.2016р.).

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/4248/16 від 09.06.2016р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.08.2003р. Лазещинською сільською радою було прийнято рішенням "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення", яким погоджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення на території Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, що перейшла у користування приватного підприємця ОСОБА_2; затверджено вартість земельної ділянки; вирішено продати ПП ОСОБА_2 земельну ділянку, що відноситься до земель промисловості площею 1500 кв.м., для обслуговування лісопильного цеху на території Лазещинської сільської ради Закарпатської області, а також затверджено умови продажу земельної ділянки (а.с. 30-32 том І).

26.12.2003р. між Лазещинською сільською радою (продавець) та ФОП ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, який посвідчено державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №2733. Відповідно до умов договору продавець передає за плату, а покупець приймає у власність і оплачує земельну ділянку з усіма обтяженнями, обмеженнями і сервітутами за адресою: територія Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, загальною площею 1500 кв.м. (а.с. 126-129 том І).

Згідно із п. 4.1. договору право власності на придбану земельну ділянку виникає у покупця з моменту одержання ним Державного акта на право власності на землю та його державної реєстрації.

Відповідно до п. 1.2. договору земельна ділянка продається для обслуговування лісопильного цеху на території Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області.

07.02.2005р. ФОП ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (а.с 130-131 том І).

Як стверджує позивач, під час виконання КТ НВФ „Нові технології" робіт з інвентаризації земель ДТГО „Львівська залізниця" виявилось, що в межах Лазещинської сільської ради в смузі відведення залізниці на 102 км ПК 4-5 перегону Вороненка-Ясіня на відстані 3,67 м від осі колії розташована земельна ділянка ФОП ОСОБА_2, яка передана йому на підставі вищевказаного договору для обслуговування лісопильного цеху, в той час як ширина смуги відведення в даному місці становить 20 м від осі колії; площа перекриття земельної ділянки приватного підприємця з смугою відведення Залізниці становить 0,0392 га, що підтверджується схемою накладки, виготовленою КТ НВФ „Нові технології" (а.с. 20 том І).

Відтак, вважаючи, що частина спірної земельної знаходиться в смузі відведення залізниці, тобто належить до земель залізничного транспорту, ДТГО „Львівська залізниця" звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом до Лазещинської сільської ради та до ФОП ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Лазещинської сільської ради від 24.08.2003р. „Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення"; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2003р.; скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку; усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу лісопильного цеху.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 19 Земельного кодексу України визначає, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, зокрема, п.ж) ч.1 - землі промисловості, транспорту…. У частині 2 вказаної статті визначено, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Згідно із статтею 2 Земельного кодексу України (у редакції 1993р., чинної станом на момент виникнення спірних правовідносин) склад земель України, віднесення їх до категорій і переведення з однієї категорії до іншої. Відповідно до цільового призначення всі землі України поділяються, зокрема на землі промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого призначення. Віднесення земель до категорій провадиться відповідно до їх цільового призначення. Переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель. Віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої провадиться органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями (п. "б" ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України.

Землі, що надаються в користування залізничному транспорту загального користування, та їх склад визначаються Законом України "Про транспорт". Смуга відведення - це землі залізничного транспорту, що зайняті залізничним полотном, інженерними та штучними спорудами, обладнанням, лінійно-колійними та іншими технологічними будівлями, пристроями залізничної сигналізації, енергетики та зв'язку, лініями електропостачання, захисними лісонасадженнями, спорудами тощо (ч.1 ст. 6 Закону України „Про залізничний транспорт" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Приписами ч.1, ч.2, ст. 11 Закону України "Про транспорт" визначено, що землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту. Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації.

Згідно із ч.1,ч.2 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (у редакції станом на 2001 рік).

Як зазначалося вище, спірна земельна ділянка знаходиться на території Лазещинської сільської ради в межах населеного пункту с. Лазещина.

З матеріалів справи вбачається, що формування земельної ділянки почалось у 1998р. після звернення підприємця ОСОБА_2 до Лазещинської сільської ради з заявою про надання йому дозволу та попереднього погодження на збір матеріалів для відведення земельної ділянки під будівництво лісопильно-деревообробного цеху.

На підставі рішення Виконавчого комітету Лазещинської сільської ради від 29.10.1998р. № 57 відбулась зміна статусу земельної ділянки, враховуючи згоду Івано-Франківської дистанції колії Львівської залізниці на вилучення на користь підприємця ОСОБА_2 частини земельної ділянки в смузі відчуження залізниці площею 0,15 га в пікеті 3 102 км перегону Ворохта-Ясіня, яким підприємцю ОСОБА_2 надано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження на будівництво лісопильно-деревообробного цеху в селі Лазещина, біля Лазещинської середньої школи та дистанції колії Львівської залізниці (а.с. 101-102 том IV).

21.07.1999р. висновком Рахівського районного відділу земельних ресурсів №168 було попередньо погоджено відвід в постійне користування земельної ділянки площею 1500 кв. м для будівництва лісопильно-деревообробного цеху підприємця ОСОБА_2 в с. Лазещина, ур. „Зимір" (а.с. 103 том IV).

29.02.2000р. Лазещинською сільською радою було прийнято рішення, яким затверджено проект відводу земельної ділянки площею 0,15 га та надано дозвіл на виготовлення Державного акту на право користування землею (а.с. 104 том IV).

На підставі вказаного рішення Лазещинською сільською радою 01.04.2000р. підприємцю ОСОБА_2 видано Державний акт І-ЗК № 001306 на право постійного користування 0,15 га землі для будівництва цеху по лісопереробці. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 07 (а.с. 105 том IV).

Актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 29.12.2001р. №78 встановлено, що закінчений будівництвом об'єкт - пилорама в с. Лазещина Рахівського району, замовник ОСОБА_2, збудований згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт, виданим Рахівською інспекцією ДАБК, готовий до введення в експлуатацію (а.с. 93-106 том 1).

Таким чином, цільове призначення земельної ділянки було визначено в процесі оформлення відведення земельної ділянки під будівництво лісопильно-деревообробного цеху і на момент прийняття Лазещинською сільською радою оспорюваного рішення від 24.08.2003р."Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення" земельна ділянка відносилась до земель промисловості.

Цю обставину підтверджено і довідкою Рахівського районного відділу земельних ресурсів від 15.04.2003р. про визначення грошової оцінки землі, якою констатовано, що згідно з технічною документацією по грошовій оцінці земель населеного пункту Лазещина Рахівського району земельна ділянка по класифікатору земель України за цільовим призначенням відноситься до земель промисловості (а.с. 88 том І).

Отже, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зміна цільового призначення частини спірної земельної ділянки відбулась до виникнення спірних правовідносин. Доказів її оспорювання чи визнання недійсною в судовому порядку позивачем не надано. Вищезазначені рішення сільської ради станом на момент прийняття господарським судом Закарпатської області рішення у даній справі є чинними.

Окрім того, норма ст. 84 Земельного кодексу, яка заборонила передачу в приватну власність земель під залізницями, набрала чинності тільки з 01.01.2002р. та зворотної дії в часі не має.

Вищенаведене спростовує твердження скаржника про те, що спірна земельна ділянка належить до земель державної власності, а саме до земель залізничного транспорту, які не можуть передаватися у приватну власність, тому сільська рада не мала законних повноважень щодо розпорядження землями такої категорії.

З наведеного слідує, що на момент прийняття Лазещинською сільською радою рішення від 24.08.2003р. "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення" та укладення договору купівлі-продажу від 26.12.2003р. спірна земельна ділянка не відносилась до земель залізничного транспорту, а належала до категорії земель промисловості.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Станом на момент прийняття спірного рішення розмежування земель державної і комунальної власності в межах с. Лазещина Рахівського району не проводилось.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи оспорюване рішення та укладаючи спірний договір Лазещинська сільська рада діяла в межах повноважень, визначених Перехідними положеннями Земельного кодексу України щодо розпорядження спірною земельною ділянкою.

Водночас, належить зазначити, що на виконання вказівок Вищого господарського суду України судом досліджено виписку з рішення Виконкому Лазещинської сільської ради народних депутатів від 26.08.1993р. № 31 "Про затвердження земельної ділянки зі смуги відведення залізниці" та "Решения исполкома Закарпатского областного Совета депутатов трудящихся 15.03.1950 года" та встановлено, що земельні ділянки, яких стосуються вказані рішення, зі спірною ділянкою не перетинаються; перше рішення стосується земельної ділянки навколо будівлі залізничної станції с. Лазещина (аркуш справи № 191, т. 3), другим рішенням передано земельні ділянки для будівництва охоронних містечок навколо тунелів та залізничних мостів.

Крім того, оспорюване рішення сільської ради є ненормативним актом індивідуального характеру, яке вичерпало свою дію його виконанням. Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові № 3-553гс15 від 30.09.2015р., самостійний позов про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов'язки сторін таких правовідносин (у зв'язку з тим, що дія цих ненормативних актів вичерпується фактом їх виконання), що не виключає можливості оскарження зазначених актів у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів.

Правовстановлюючим документом на спірну земельну ділянку відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України в редакції станом на 07.02.2005р. є Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який був зареєстрований у встановленому порядку за № НОМЕР_2. Однак, правовстановлюючий документ у даній справі не є предметом оскарження, тому при вирішенні даного спору підлягає застосуванню правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 21-405а14 від 11.11.2014р., відповідно до якої позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Щодо вимог, які стосуються визнання недійсним укладеного між відповідачами договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 26.12.2003р., то позивачем так само не надано суду належних доказів на підтвердження факту недодержання відповідачами вимог, передбачених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Відповідно вимога позивача в частині скасування державної реєстрації, є похідною, та до задоволення не підлягає.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання усунути перешкоди шляхом демонтажу будівлі лісопильного цеху, оскільки розташування лісопильного цеху ФОП ОСОБА_2 поряд зі смугою відведення під залізничною колією Вороненка - Требушани на 102 км пк 4-5 порушує права Залізниці, то колегія суддів зазначає наступне.

Для вирішення даного питання, господарським судом Закарпатської області було призначено земельно-технічну експертизу (а.с. 134-137 том IV).

Зі змісту висновку № 3699 судової земельно-технічної експертизи по господарській справі № 907/54/14 від 27.01.2016р. вбачається, що земельна ділянка площею 0,1500 га кадастровий номер НОМЕР_3 знаходиться від середини осі залізничної колії Вороненка - Требушани на 102 км пк 4-5 на відстані від поворотних точок межі земельної ділянки відповідно 5; 20,68; 16,98; 5,72 м. Відповідно до даних державного земельного кадастру земельна ділянка відноситься до категорії земель промисловості. На земельній ділянці розташоване нерухоме майно - лісопильний цех та підсобні приміщення, відстань від осі залізничної колії до адміністративної будівлі складає 14,35 м, до лісопильного цеху - 23,70 м, до будівлі складів - 26,65 м, до деревообробного цеху - 22,10 м, до гаражної майстерні - 8м (а.с. 191-203 том IV).

Тобто, з матеріалів експертного дослідження вбачається, що основні виробничі потужності (лісопильний цех, будівлі складів, деревообробний цех) розташовані на відстані понад 20 м від осі залізничної колії, що спростовує твердження позивача про перешкоджання лісопильного цеху безпеці руху в адміністративних межах Лазещинської сільської ради.

Щодо твердження позивача про те, що смуга відведення залізниці згідно із „Планом границы полосы отвода линий Вороненка-Требушаны Львовской ж.д.1952г." була встановлена в межах ст. Зимір 50 м від осі колії, а відповідно до "Плана полосы отвода линии Хриплин - Госграница Львовской ж.д. 1975 г."- 20 м від осі колі, якими він обґрунтовує ширину смуги відведення на відрізку ділянки, що межує з земельною ділянкою підприємця ОСОБА_2, які, посилаючись на ст. 17 Закону України "Про основи містобудування", вважає містобудівною документацією, то колегія суддів зазначає, що такого статусу вказані плани могли набути тільки після затвердження в установленому порядку (а.с. 70-77 том I).

Визначене вказаним Законом призначення містобудівної документації (зокрема, для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб), вона може змінюватись в порядку, встановленому законодавством. Однак, надана позивачем документація щодо вказаних Планів не містить належних доказів затвердження у встановленому порядку їх текстових та графічних матеріалів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в зв'язку з їх необгрунтованістю та недоведеністю.

Щодо заяви підприємця ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в позові по суті, тому позовну давність не застосовує.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 23.03.2016р. у справі № 907/54/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Бойко С.М.

Мирутенко О.Л.