ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року Справа № 907/242/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Бондар С.В., Кривди Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Готельно-туристичний комплекс "Інтурист-Закарпаття"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 29.03.16
у справі№907/242/15
господарського судуЗакарпатської області
за позовомКомунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода"
доПублічного акціонерного товариства "Готельно-туристичний комплекс "Інтурист-Закарпаття"
третя особаДепартамент міського господарства Ужгородської міської ради
прозобов'язання укласти договір
за участю представників від:
позивачаПодсоленої Л.В.(дов. від 27.01.16),
відповідачаМашика В.В. (дов. від 26.01.16),
3-ї особине з'явилися, були належно повідомлені,

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Готельно-туристичний комплекс "Інтурист-Закарпаття" укласти договір.

Справа розглядалася судами неодноразово. За результатом останнього судового розгляду, рішенням господарського суду Закарпатської області від 27.01.16 у справі №907/242/15 (суддя Русняк В.С.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.03.16 (колегія суддів у складі: головуючий-суддя Хабіб М.І., судді: Зварич О.В., Юрченко Я.О.) позов задоволено повністю. Свою позицію суди мотивували тим, що укладення договору про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення є обов'язковим у силу закону, а запропонований позивачем договір у цілому відповідає умовам типового договору, затвердженого Правилами приймання стічних вод підприємств і організацій у комунальну систему каналізації міста Ужгорода від 20.04.11 №132.

Не погоджуючись із судовими актами, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, а справу передати н новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої доводи скаржник обґрунтовує тим, що визначена позивачем площа водовідведення 14 918 м2 не відповідає дійсним обставинам з огляду на прийняття Ужгородською міськрадою рішень щодо частини цієї земельної ділянки та передачі її у володіння іншій особі. При цьому, вказує, що внаслідок поділу площі зазначеної земельної ділянки на дві частини, присвоєння ним двох різних кадастрових номерів, вважає, що договір оренди від 30.03.11 припинив свою дію, оскільки перестав існувати кадастровий номер на земельну ділянку площею 14 918 м2 за адресою пл. Кирила та Мефодія,5 у місті Ужгороді.

Крім того, вважає що суди вийшли за межі позовних вимог, оскільки позивач просив зобов'язати відповідача укласти договір, а судами прийнято рішення "вважати договір укладеним".

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, Комунальним підприємством "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" на адресу Публічного акціонерного товариства "Готельно-туристичний комплекс "Інтурист-Закарпаття" було надіслано два типових примірника проекту договору від 30.01.15 №35/15 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації міста Ужгорода. Згідно умов запропонованого позивачем проекту договору п.4.11 визначено, що площа території абонента, з якої відводяться дощові та снігові стоки, згідно листів Департамента міського господарства за від 13.01.15 №1923/24 та від 23.01.15 №1923/24-12 та договору оренди землі від 30.03.11, складає 14 918 м2: - площа водонепроникних поверхонь (включаючи площу дахів та поверхонь, які не відносяться до щебеневих, брукованих та газонів) 10 538 м2, з використанням коефіцієнта 0,7; площа газонів 4 380 м2, з використанням коефіцієнта 0,1 (а.с.11-16).

20.02.15 на адресу позивача надійшов супровідний лист від 18.02.15 №19, яким запропонований до укладення договір від 30.01.15 №35/15 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації міста Ужгорода повернуто з узгодженим відповідачем протоколом розбіжностей від 30.01.15. Зокрема, відповідач у протоколі розбіжностей вказує, що п.11. Договору необхідно викласти у наступній редакції: "площа території абонента, з якої відводяться дощові та снігові стоки (площа дахів та поверхонь, які не відносять до щебеневих, брукованих та газонів) згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.03.09 складає 2 432 кв2, з використанням коефіцієнта 0,7" (а.с.22-24). Зазначені розбіжності відповідач обґрунтовує тим, що визначена позивачем у запропонованому договорі площа водовідведення у розмірі 14 918 м2 на даний час не відповідає дійсним обставинам, з огляду на прийняття Ужгородської міськрадою ряду рішень відносно частини цієї земельної ділянки та передачі її у володіння іншій особі.

Суди позовні вимоги задовольнили, мотивуючи свою позицію укладеним між Управлінням майна Ужгородської міськради та ПАТ "ГТК "Інтурист-Закарпаття" договором оренди земельної ділянки площею 14 918 м2, яку відповідач використовує для своєї господарської діяльності. Строк дії вказаного договору встановлений до 11.02.21. Даний договір сторонами не розірваний та не визнаний недійсним у судовому порядку. При цьому, суди вказали на наявне судове рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.05.15 у справі №907/257/15, залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.08.15 за позовом ПАТ "ГТК "Інтурист-Закарпаття", яким визнано протиправним та скасовано рішення Ужгородської міськради у частині припинення дії договору оренди щодо земельної ділянки площею 0.1 061 га для обслуговування майнового комплексу відповідача та відведення земельної ділянки площею 0.0 996 га третій особі. А отже зазначена площа, займаної відповідачем території по договору оренди ним фактично експлуатується і з неї відводяться снігові та дощові стоки.

Відповідач є споживачем питної води, отже укладення договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення є обов'язковим у силу вимог законодавства.

Відхиляючи доводи про вихід за межі позовних вимог, суди вказали на те, що у рішенні про спонукання укласти договір господарський суд вказує умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, наприклад: "Вважати договір (найменування договору) укладеним на умовах поданого (найменування позивача) проекту цього договору", а у разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або у певній частині (п.9.9. постанови пленуму ВГСУ "Про судове рішення" від.23.03.12 №6).

Колегія суддів Вищого господарського суду України перевіривши висновки суду апеляційної інстанції вважає їх вірними і обґрунтованими.

Частиною 3 ст.179 ГК України визначено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Пунктом 2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.08 №190, договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно з ч.3 ст.20 "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Вимогами ст.84 ГПК України визначено, що у спорі про спонукання укласти договір у резолютивній частині рішення вказуються умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Перевіривши висновки судів попередніх інстанцій, що ґрунтуються на належних доказах, суд касаційної інстанції вважає, що ПАТ "ГТК "Інтурист-Закарпаття" є споживачем питної води та користується послугами з водовідведення стічних вод, відповідно до договору оренди 30.03.11, строк дії якого встановлений до 11.02.21. Цей договір є дійсним, сторонами не розірваний та не визнаний недійсним у судовому порядку, що підтверджується обставинами і матеріалами справи. Площа займаної орендарем території складає саме 14 918 м2. Ця територія споживачем фактично експлуатується і з неї відводяться снігові та дощові стоки, а отже вимоги вважати договір укладеним на умовах поданого проекту цього договору, є цілком обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що судові акти підлягають залишенню без змін, оскільки вони прийняті при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Готельно-туристичний комплекс "Інтурист-Закарпаття" залишити без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.03.16 у справі №907/242/15 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді С. В. Бондар

Д. С. Кривда