ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.07.2016 справа № 905/1895/16

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Гринько С.Ю., при секретарі судового засідання Предко А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів»,

м. Нікополь

до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь

про стягнення 429181,14 грн.

за участю представників сторін

від позивача ОСОБА_1 довіреність від 17.10.2013року № 284-4016,

від відповідача не явився.

СУТЬ СПОРУ:

07.06.2016 р. Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» звернулось до господарського суду в позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобовязання за договором поставки № 151506/1406397 від 05.12.2014 р. в розмірі 429181,14 грн., з яких: 401786,60 грн. пеня, 27394,54 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на порушення відповідачем строків оплати за договором поставки №151506/1406397 від 05.12.2014 р. За несвоєчасне виконання грошового зобовязання позивачем були нараховані інфляційні витрати відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України, пеня згідно з п. 7.6 Договору.

22.06.2016 р. відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якій проти позовних вимог заперечує з тих підстав, що розмір транспортних витрат включений до вартості товару, та відповідно до п. 7.6 договору, відповідальність у вигляді пені передбачена тільки за порушення строку сплати вартості товару, а не інших витрат. У звязку з тим, що відокремити ціну товару від транспортних витрат не має можливості, відповідач не визнає заборгованість.

Також відповідач повідомив, що Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» змінило організаційно-правову форму на Приватне акціонерне товариство та є правонаступником усіх прав та обовязків Публічного акціонерного товариства.

Відповідно до ст. 25, у разі реорганізації (перетворення) боржника, щодо якого виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії судового процесу.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.07.2016 р. Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на його правонаступника Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» змінено.

22.06.2016 р. відповідач надіслав до суду заяву про надання відстрочки виконання рішення на 4 місяці з дати набрання чинності рішення суду. Заява обґрунтована тим, що відповідач знаходиться у скрутному стані, у звязку з падінням виробництва, яке знаходиться на території АТО, що унеможливлює ведення керованої економічної діяльності на частині території країни, у тому числі і у місці знаходження відповідача.

22.06.2016 р. відповідач надіслав до суду клопотання, в якому просив зменшити розмір пені на 80%. Заява обґрунтована тим, що, по-перше, зобовязання по оплаті отриманої продукції відповідачем виконано у повному обсязі, по-друге, відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі, у звязку з проведенням АТО та бойовими діями на території міста розташування відповідача, що фактично впливає на його підприємницьку діяльність.

24.06.2016 р. позивач надіслав до суду заперечення на відзив, в якому наполягав на задоволенні позовних вимог та вважає обставини, викладені у відзиві необґрунтованими, з огляду на те, що в рахунках до сплати заявлялись суми вартості товару, до якого входили і інші витрати, що обумовлено договором.

Також надав відзив на заяву про відстрочення виконання судового рішення та клопотання про зменшення пені, в якому проти даних заяв заперечує, з огляду на те, що в останній час відповідач укладав контракти зовнішньоекономічної діяльності, що свідчить про отримання відповідачем протягом останнього часу на власні рахунки виручку від продажу іноземної валюти, тому вважає твердження відповідача про скрутне фінансове становище необґрунтованим. Зазначає, що наявність інфляційних процесів негативно вплинула й на діяльність позивача.

Перевіряючи надані позивачем документи до позовної заяви, якими він обґрунтовує позовні вимоги, клопотання сторін, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини та їх повноту, надавши юридичну оцінку цим обставинам, суд -

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача штрафних санкцій за несвоєчасне виконання грошового зобовязання щодо договору поставки № 151506/1406397 від 05.12.2014 р. та застосування ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

При дослідженні тексту договору, на якій посилається позивач як на підставу своїх вимог, господарським судом встановлено, що за підписаним керівниками підприємств договором поставки № 151506/1406397 від 05.12.2014 р. постачальник (позивач) поставляє, а покупець (відповідач) приймає і оплачує феросплави у строк з 01.07.2015 р. по 31.12.2015 р. на умовах, кількості та строки, вказані в специфікаціях.

Поставка товару виконується шляхом перевезення залізницею (п. 2.1), станція вантажоотримувача: ст. Маріуполь сортувальний Донецької залізниці.

Відповідно до п. 3.4 покупець оплачує товар шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з дати поставки товару. Постачальник повідомляє покупця про дату поставки товару за допомогою електронного або факсимільного звязку.

За невиконання або неналежне виконання умов договору, сторони несуть відповідальність згідно з діючим законодавством України (п. 7.1).

У разі порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачений договором поставки, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді, за кожний день прострочки.

Враховуючи, що договір має всі істотні умови для даного виду, він вважається судом укладеним.

За своїм змістом та правовою природою договір № 151506/1406397 від 05.12.2014 р., на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

За умовами статті 193 ГК України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно специфікації № 13 від 31.08.2015 р. постачальник (позивач) повинен був поставити відповідачу феросилікомарганець MHC17 в кількості 1900 метричних тон сплавів (+/- 5%) на загальну суму 42313266,00 грн. (з ПДВ) у вересні 2015 р.

Відповідно специфікації № 14 від 31.08.2015 р. постачальник (позивач) повинен був поставити відповідачу високовуглецевий феромарганець ФМн78 в кількості 200 метричних тон сплавів (+/- 5%) на загальну суму 4250647,20 грн. (з ПДВ) у вересні 2015 р.

Відповідно специфікації № 15 від 31.08.2015 р. постачальник (позивач) повинен був поставити відповідачу феросиліцій ФС65 в кількості 200 метричних тон сплавів (+/- 5%) на загальну суму 5653970,40 грн. (з ПДВ) у вересні 2015 р.

Відповідно специфікації № 17 від 31.08.2015 р. постачальник (позивач) повинен був поставити відповідачу феросиліцій ФС65 в кількості 400 метричних тон сплавів (+/- 5%) на загальну суму 1901604,80 грн. (з ПДВ) у вересні 2015 р.

Вищезазначений товар був поставлений відповідачу шляхом перевезення залізницею, що підтверджується доданими до справи залізничними накладними. Отримання визначеного специфікаціями товару відповідачем не заперечується.

22.09.2015 р. на підставі специфікації № 13, відповідно до рахунку № 202051 за залізничною накладною № 47568043 було поставлено 473,2 базових тон феросилікомарганцю на суму 10585332,25 грн. Кінцевою сплатою, відповідно до умов договору є 04.11.2015 р., станом на день часткової оплати (3000000,00 грн.) 09.11.2015 р., термін прострочення виконання грошового зобовязання склав 4 днів. Станом на 16.11.2015 р. даний борг був частково сплачений у розмірі 4702790,21, термін прострочення виконання грошового зобовязання склав 11 днів. Станом на 17.11.2015 р. даний борг у розмірі 2882542,04 грн. був сплачений покупцем повністю, термін прострочення склав 12 днів.

21.09.2015 р. на підставі специфікації № 14, відповідно до рахунку № 202054 за залізничною накладною № 47533765 було поставлено 66,43 базових тон феромарганцю ФМН78 на суму 1432770,16 грн. Кінцевою сплатою, відповідно до умов договору є 03.11.2015 р., станом на день фактичної оплати 05.11.2015 р., термін прострочення виконання грошового зобовязання склав 1 день.

30.09.2015 р. на підставі специфікації № 15, відповідно до рахунку № 202252 за залізничними накладними № 47842869, № 47842794 було поставлено 136,16 базових тон феросиліцію ФС65 на суму 3877024,75 грн. Кінцевою сплатою, відповідно до умов договору є 12.11.2015 р., станом на день фактичної оплати 16.11.2015 р., термін прострочення виконання грошового зобовязання склав 3 дні.

30.09.2015 р. на підставі специфікації № 17, відповідно до рахунку № 202253 за залізничними накладними № 47842778, № 47842851, № 47842893, № 47842760 було поставлено 271,02 базових тон феросиліцію ФС65 на суму 7709924,71 грн. Кінцевою сплатою, відповідно до умов договору є 12.11.2015 р., станом на день фактичної оплати 23.11.2015 р., термін прострочення виконання грошового зобовязання склав 10 дні.

21.09.2015 р. на підставі специфікації № 17, за залізничними накладними № 47533757, № 47533740 було поставлено 136,26 базових тон феросиліцію ФС65 на суму 3869330,78 грн. Кінцевою сплатою, відповідно до умов договору є 03.11.2015 р., станом на день часткової оплати (1959330,78 грн.) 05.11.2015 р., термін прострочення виконання грошового зобовязання склав 1 день. Станом на 10.12.2015 р. даний борг у розмірі 1910000,00 грн. був сплачений покупцем повністю, термін прострочення склав 36 днів.

26.09.2015 р. на підставі специфікації № 13, відповідно до рахунку № 202203 за залізничною накладною № 47771491 було поставлено 410,92 базових тон феросилікомарганцю МНС17 на суму 8984767,50 грн. Кінцевою сплатою, відповідно до умов договору є 09.11.2015 р., станом на день часткової оплати (7117557,71 грн.) 17.11.2015 р., термін прострочення виконання грошового зобовязання склав 8 днів. Станом на 23.11.2015 р. даний борг у розмірі 1867209,79 грн. був сплачений покупцем повністю, термін прострочення склав 13 днів.

Таким чином доведено, що відповідачем не були виконанні належним чином зобовязання щодо сплати товару у встановлений строк, що і стало підставою для застосування господарських санкцій у вигляді застосування ст. 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення 27394,54 грн. 3% річних, а також відповідно до п. 7.6 договору пеню в розмірі 401786,60 грн.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

1. Вирішуючи вимогу щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 401786,60 грн., розрахунок якої здійснений відповідно до виникнення кількох боргових зобов'язань, тобто по кожному з них, господарський суд виходить з наступного.

При нарахуванні пені застосовуються строки позовної давності згідно діючого законодавства (п.3 ст.267 Цивільного кодексу України) на дату кінця розрахункового періоду за заявою відповідача.

Вимоги ст. 232 ГК України, за якою нарахування штрафних санкцій за прострочку виконання зобовязань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців з дня, коли зобовязання повинно було бути виконано (на дату кінця розрахункового періоду).

При стягненні пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання застосовується правова норма Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», якою врегульовано обмеження строку нарахування пені і розміру, який не повинен перевищувати подвійну облікову ставку НБУ від суми боргу і шестимісячний строк.

Суд, перевіривши правильність розрахунку пені, визнає його вірним, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 401786,60 грн. підлягають задоволенню, як обґрунтовані.

2. Несвоєчасне виконання грошового зобовязання явилось для позивача підставою для застосування річних процентів у відповідності з статтею 625 Цивільного кодексу України. Ця стаття не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України, зокрема, відсотки річних, підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання зобовязання. Таке нарахування є не зобовязанням кредитора, а його законним правом.

Позивач скористувався своїм правом і вимагає з винної сторони у простроченні грошового зобовязання сплати 3% річних в сумі 27394,54 грн. за весь час прострочки по кожній конкретно поставці.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, господарський суд, провівши власний розрахунок, задовольняє вимоги позивача в частині 3% річних в розмірі заявленої суми.

3. Розглядаючи заяву відповідача про зменшення розміру пені з посиланням на п. 3 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд враховує наступне.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду відповідно до передбаченого частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

При вирішення цієї заяви господарський суд враховує викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (з подальшими змінами), а також в абзацах першому-четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» (з подальшими змінами).

Господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступень виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Господарський суд приймає до уваги наступне: позивач, знаходячись у скрутному фінансовому положенні, все ж таки прийняв всі міри для виконання у повному обсязі своїх зобовязань; предметом даного спору є не стягнення боргу за зобовязаннями, а застосування наслідків за несвоєчасне виконання відповідачем зобовязання; відповідачем товар, прийнятий за спірним договором сплачений в повному обсязі; позивач не довів суду, що порушення строків сплати товару відповідачем спричинило будь-які збитки підприємству як не довів і розмір цих збитків.

Все вищезазначене господарський суд вважає тими обставинами, які надають можливість господарському суду застосувати ст. 233 Господарського кодексу України та п.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, за якими розмір неустойки зменшується за рішенням суду у відповідності з п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України на 50 %, яка становить після зменшення 200 893,30 грн.

4. Щодо заяви відповідача про надання відстрочки виконання рішення на 9 місяців (л.сп.103), суд зазначає наступне:

Відповідно до п.6 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити його виконання.

Відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для вчинення вказаних дій є наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, що повинно бути доведено за вимогами ст. 33 ГПК України самим заявником.

Пунктом 7.2 постанови № 9 від 17.10.2012р. Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України встановлено, що вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд враховує матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

При вирішення цього питання, господарський суд дійшов про неможливість відстрочити виконання рішення, оскільки, падіння виробництва і фінансових збитків являються наслідком загострення соціально-політичної ситуації на сході країни для обох сторін. Проведення антитерористичної операції на території Донецької області, на якій знаходиться підприємство відповідача, внаслідок чого відбулось падіння обсягів промислового виробництва на підприємстві відповідача не є винятковою обставиною для надання відстрочки судового рішення, оскільки неможливо передбачити строк закінчення АТО. Крім цього з наданого Звіту про фінансовий стан підприємства за 9 місяців 2015року вбачається зріст реалізації продукції, а тому господарський суд вважає, що у відповідача є всі можливості для виконання рішення суду у встановлений законом строк.

Приймаючи до уваги, що боржником не доведено конкретних обставини, що ускладнюють виконання рішення, або роблять його неможливим у строк, який буде встановлений в наказі господарського суду, господарський суд відмовляє у заяві відповідача про відстрочення виконання рішення строком на девять місяців.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача, позов задоволений, судові витрати покладаються на відповідача. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись статтями 33, 49, 75, 82, 84, п.3 ст.83, 85, 81-1 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» штрафних санкцій в розмірі 429181,14 грн., з яких: 401786,60 грн. пеня, 27394,54 грн. 3% річних, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (, 87504, м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1) на користь Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (, 53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310) пеню в розмірі 200893,30 грн., 27394,54,54 грн. 3% річних, 6437,72 грн. судові витрати.

Суддя С.Ю. Гринько