КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2016 р. Справа№ 910/3334/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участі представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Случак О.О. - за дов.

від третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016

у справі №910/3334/16 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД»

до Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг»

про зобов'язання виконати умови договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю (далі, відповідач) про зобов'язання виконати умови Договору фінансового лізингу №690/03/2007 від 15.03.2007, права вимоги за яким позивач набув за укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» договором уступки права вимоги (заміни сторони у зобов'язанні) № 217/11-2013 від 05.12.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (далі, третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 у справі №910/3334/16 позов задоволено у повному обсязі.

Зобов'язано Фірму «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» предмет лізингу, а саме вантажні автомобілі МАЗ-630305-220 в кількості двох одиниць (кузов/шасі № УЗМ2558 та № УЗМ2547).

Присуджено до стягнення з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» судовий збір у розмірі 1 378, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи підтверджений факт невиконання відповідачем обов'язку по поверненню предмету лізингу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 у справі №910/3334/16 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивачем не надано доказів прав власності на спірні транспортні засоби, зареєстровані належним чином згідно законодавства України, та не обґрунтовано порушення його прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 09.06.2016.

07.06.2016 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про залишення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» у справі №910/3334/16 без розгляду у зв'язку з досягненням домовленості між сторонами з приводу предмету спору, у задоволенні якого судом було відмовлено з огляду на те, що зазначене клопотання не ґрунтується на нормах процесуального законодавства.

У судове засідання, призначене на 09.06.2016, представники позивача та третьої особи не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 у зв'язку з неявкою у судове засідання представників позивача та третьої особи розгляд справи відкладено на 14.07.2016.

24.06.2016 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання, у якому просив суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 та припинити провадження у справі №910/3334/16. В обгрунтування вказаного клопотання позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем у справі №910/3334/16 досягнуто домовленості - спірну техніку було викуплено Фірмою «Т.М.М.» - Товариством з обмеженою відповідальністю, про що укладено та підписано договір купівлі-продажу (викупу) майна від 12.05.2016 як додаток №4 до Договору фінансового лізингу №690/03/2007 від 15.03.2007, підписано акт про виконання договору фінансового лізингу від 12.05.2016, як додаток №6 до Договору фінансового лізингу №690/03/2007 від 15.03.2007 та підписано акт про виконання договору купівлі-продажу (викупу) майна від 12.05.2016 як №7 до Договору фінансового лізингу №690/03/2007 від 15.03.2007.

Колегія суддів, розглянувши у судовому засіданні 14.07.2016 клопотання позивача від 24.06.2016 ухвалила відмовити у його задоволенні з огляду на те, що зазначене клопотання не ґрунтується на нормах процесуального законодавства, оскільки апеляційний господарський суд не наділений у відповідності до Господарського процесуального кодексу України повноваженнями припиняти провадження у справі у зв'язку з врегулюванням сторонами спірних правовідносин (відсутністю предмету спору) на стадії апеляційного провадження. Із доданих позивачем до клопотання від 24.06.2016 документів вбачається, що спірні правовідносини сторони врегулювали вже після прийняття судом першої інстанції рішення у справі №910/3334/16. Відповідно до статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково. Отже, припинення провадження у справі у суді апеляційної інстанції тягне за собою скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково, що можливо лише за наявності підстав, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання, призначене на 14.07.2016, знову не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача та третьої особи про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та третьої особи.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 15.03.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» (лізингодавець) та Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу № 690/03/2007 від 15.03.2007 (далі, Договір), за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» зобов'язалось передати без надання послуг по управлінню та технічній експлуатації, а відповідач - прийняти в тимчасове володіння та користування за плату майно - вантажні автомобілі МАЗ- 630305-220 в кількості двох одиниць (кузов/шасі № УЗМ2558 та № УЗМ2547) (далі, майно, предмет лізингу).

Сторонами одночасно з підписанням Договору було погоджено та підписано графік внесення лізингових платежів, і далі, Додатковою угодою від 30.07.2009 графік лізингових платежів викладено в новій редакції.

Пунктами 2.1. та 2.3. Договору сторони погодили, що майно отримується лізингодавцем у продавця майна на умовах договору купівлі-продажу для подальшої передачі його в лізинг. Вартість майна, що передається лізингодавцем лізингоодержувачу складає суму еквівалентну 112526,00 «у.е.» в тому числі ПДВ в розмірі 20% - 18754,33 «у.е.», виражену в гривнях України.

Відповідно до пункту 3.1. Договору передача Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» майна, а також необхідних приналежностей та документів, які є невід'ємною складовою майна, прийняття його відповідачем на правах володіння і користування відбувається шляхом підписання акта здачі-приймання майна.

На виконання Договору позивач передав у користування відповідача предмет лізингу: вантажні автомобілі МАЗ-630305-220 в кількості двох одиниць (кузов/шасі № УЗМ2558 та № УЗМ2547), що підтверджується видатковими накладними № РН-0000261 від 04.07.2007, № РН-0000260 від 29.06.2007 та актом здачі-приймання майна від 04.07.2007.

Відповідно до пункту 6.1. Договору на протязі всього строку дії договору право власності на майно належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг», а права на володіння і користування майном, в обсязі та на умовах договору, належать відповідачу.

У відповідності до пунктів 7.1., 7.3., 7.4. Договору лізингу валютою договору є умовна одиниця. Під умовною одиницею розуміється сума, виражена в гривнях України та рівна одному долару США по курсу згідно з пунктом 7.1.1. Договору. Поточний лізинговий платіж, що підлягає оплаті в гривнях, розраховується як вираження суми лізингового платежу вираженої «у.е.» відповідно до графи 3 додатку 1 на відповідну дату проведення платежу та курсу 2. При цьому в погашення вартості майна відноситься сума, виражена в гривнях та розрахована, як вираження відповідної суми в «у.е.», зазначеної в графі 4 додатку 1 та курсу 1. Загальна вартість лізингових платежів, що підлягають виплаті лізингоодержувачем лізингодавцю, складає 157 237,80 «у.е.», включаючи ПДВ в розмірі 20% від суми, відносяться в погашення вартості майна 18421,00 «у.е.». Лізингоодержувач зобов'язується вносити на розрахунковий рахунок лізингодавця авансові платежі, зазначені в додатку 1 до договору.

Згідно із пунктами 7.5, 7.6 Договору лізингові платежі нараховуються по кожному періоду строку фінансового лізингу, що зазначаються в графіку внесення платежів та який є невід'ємною частиною договору.

За умовам пункту 7.7. Договору відповідач взяв на себе зобов'язання вносити всі лізингові платежі в обсязі та у строки, встановлені в графіку внесення платежів, незалежно від виставлених чи отриманих рахунків лізингодавця, а також незалежно від фактичного використання майна, в тому числі, в період технічного обслуговування ремонту, втрати майна, протягом строку фінансового лізингу чи до моменту дострокового припинення договору.

Згідно пунктів 9.3.1., 9.4. Договору в випадку, якщо відповідач систематично порушує свої платіжні зобов'язання згідно договору та/або користується майном з порушенням умов його утримання та експлуатації, відповідач зобов'язується надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» відповідне його вимогам забезпечення або замінити раніше надане забезпечення в строк, вказаний у відповідній вимозі Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг». У випадку невиконання відповідачем вищевказаних умов, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» має право в односторонньому порядку припинити право відповідача на володіння та користування майном та вилучити майно в порядку, передбаченому в договорі.

Відповідач не виконав взятих на себе згідно Договору зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати лізингових платежів.

Внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором лізингу, третьою особою було направлено на адресу відповідача вимогу №773-12/12 від 12.12.2012 про сплату заборгованості за Договором фінансового лізингу № 690/03/2007 від 15.03.2007 або у відповідності до пунктів 13.1.3. та 13.2. Договору повернути предмет лізингу у строк до 21.12.2012.

Крім того, третьою особою повідомлено, що у разі, якщо заборгованість не буде погашена та предмети лізингу не будуть повернуті, Договір лізингу буде розірвано в односторонньому порядку на підставі пункту 13.5. Договору.

Вказана вимога була отримана відповідачем, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення №700 та №696. Проте, всупереч умовам Договору лізингу, зазначених дій щодо погашення заборгованості чи повернення предмета лізингу відповідач у встановлений термін не здійснив.

За наслідками невиконання відповідачем умов Договору, третя особа направила на адресу відповідача повідомлення №27-01/1 від 29.01.2013 про розірвання Договору лізингу в односторонньому порядку з моменту отримання зазначеного повідомлення відповідачем в порядку пункту 13.5. Договору. Вказане повідомлення було отримане відповідачем, що підтверджується поштовими повідомленнями №552 та №544.

Пунктом 13.1. Договору передбачено, що права лізингоодержувача на володіння та користування майном можуть бути припинені лізингодавцем в односторонньому порядку.

Відповідно до пункту 13.2. Договору лізингоодержувач зобов'язаний у строк, вказаний у вимозі лізингодавця, передати лізингодавцю майно, а також документи та приладдя, що є невід'ємною частиною майна.

Якщо порушення зобов'язань, що стали причиною вилучення майна, не усуваються в строк, встановлений лізингодавцем, або в установлений строк лізингоодержувач не передав майно лізингодавцю, то лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, в письмовому вигляді повідомивши про це лізингоодержувача, продати майно по розумній ціні (пункт 13.5. Договору).

Як свідчать матеріали справи, відповідач не виконав обумовлених сторонами в Договорі лізингу обов'язків з повернення предмету лізингу внаслідок його розірвання.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу, відносини, що виникають у зв'язку з укладенням якого відповідно до статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» було укладено Договір відступлення права вимоги №217/11-2013, відповідно до якого позивач набув замість лізингодавця (третьої особи) право вимоги до відповідача за Договором фінансового лізингу № 690/03/2007 від 15.03.2007.

Згідно з пунктом 1.2. Договору відступлення права вимоги №217/11-2013 від 05.12.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» отримує всі права та обов'язки, що належали Товариству з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» по відношенню до відповідача, а саме, право вимоги від останнього належного виконання зобов'язань за Договором фінансового лізингу № 690/03/2007 від 15.03.2007.

Відповідно до пункту 1.5. Договору відступлення права вимоги №217/11-2013 від 05.12.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» отримує всі майнові права, в тому числі право власності на предмети лізингу, передані за договором лізингу, а також права вимоги виконання зобов'язань, що виникли на підставі договорів поруки, укладених (якщо такі були укладені) в забезпечення зобов'язань по Договору лізингу.

Згідно з пунктом 3.1. Договору відступлення права вимоги №217/11-2013 останній вступає в силу з дати його укладення та діє до повного його виконання сторонами. Відступлення права вимоги вважається виконаним з дати укладення даного договору.

Відповідно до пункту 4.2. Договору відступлення права вимоги №217/11-2013 відступлення права вимоги згідно з цим договором не тягне за собою ніяких змін умов договору лізингу.

У відповідності до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про факт укладення зазначеного Договору відступлення права вимоги відповідача повідомлено листом від 09.12.2013 (а.с. 26), на доказ направлення якого до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії описів вкладення, фіскальних чеків №5534 та №5582 від 10.01.2014, а також рекомендованих повідомлень №422 та №929 з відміткою відповідача про отримання 13.01.2014 та 14.01.2014 відповідно (а.с. 27-29).

Отже, підписанням 05.12.2013 Договору відступлення права вимоги (заміни сторони у зобов'язанні) №217/11-2013 сторони фактично здійснили заміну кредитора у зобов'язанні за Договором.

Так, на підставі Договору відступлення права вимоги 01.12.2015 позивач звернувся до Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю з вимогою №152-11/15 від 26.11.2015 про повернення предметів лізингу за Договором фінансового лізингу № 690/03/2007 від 15.03.2007 у строк до 07.12.2015.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем зобов'язань за Договором лізингу щодо повернення предмету лізингу позивачу.

Таким чином, оскільки Договір лізингу було розірвано, а лізингоодержувач, користуючись переданим йому у користування майном після розірвання договору, порушує умови та законні права лізингодавця, яким відповідно до договору про відступлення права вимоги є позивач, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача виконати умови пункту 13.2. Договору лізингу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на відсутність у позивача доказів права власності на транспортні засоби, що є предметом лізингу, судовою колегією не приймаються до уваги, як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено вище, позивач отримав право вимагати від відповідача виконання зобов'язань по Договору лізингу, в тому числі і пункту 13.2. Договору, на підставі Договору відступлення права вимоги №217/11-2013 від 05.12.2013.

Зміст вказаного правочину не містить положень щодо реєстрації предмету лізингу за Договором №690/03/2007 від 15.03.2007 за набувачем, як обов'язкової умови, за виконання якої позивач отримав вказане право вимоги.

Одночасно, в матеріалах справи відсутні жодні докази щодо оспорювання чи визнання недійсним Договору відступлення права вимоги.

При цьому, наявність чи відсутність в матеріалах справи доказів реєстрації права власності на предмет лізингу за позивачем не впливає на обов'язок відповідача виконувати взяті на себе зобов'язання по Договору лізингу щодо повернення предмету лізингу.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 у справі №910/3334/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 у справі №910/3334/16 залишити без змін.

Матеріали справи №910/3334/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх