ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.07.16 Справа № 904/4009/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УТБ-2", м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД", м. Дніпропетровськ

про стягнення боргу за договором підряду

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. № 07/07-1 від 06.07.16

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за дов. № 24-5-02 від 31.12.15

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УТБ-2" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп нижньодніпровський трубопрокатний завод" про стягнення 38534, 04 грн. основної заборгованості, 2042, 30 грн. інфляційних втрат, 943, 25 грн. трьох відсотків річних, 12533, 68 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором підряду № 570141076 від 30.07.2014 в частині повної та своєчасної оплати за виконані роботи, право вимоги за яким перейшло до позивача на підставі договору № 1-ус відступлення права вимоги від 07.12.2015, укладеного між ТОВ "Укртехбізнес" та ТОВ "УТБ-2".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 13.06.2016.

13.06.2016 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки відповідач не давав згоди на укладення договору про відступлення права вимоги.

Ухвалою суду від 13.06.2016 розгляд справи відкладено на 07.07.2016.

07.07.2016 від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що позивачем було дотримано вимог Цивільного кодексу України стосовно порядку та строків повідомлення відповідача про заміну кредитора у грошовому зобов'язанні шляхом направлення письмового повідомлення.

У судовому засіданні 07.07.16 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрТехБізнес» (далі - підрядник) та Публічним акціонерним товариством «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» (далі - відповідач, замовник) було укладено договір № 570141076 (далі договір), відповідно до умов якого підрядник взяв на себе виконання робіт по заміні емульсопроводу гідропресу П927 в 4-му прольоті ЦНГС (стан 5-12), інв.№10422152, в об'ємі згідно кошторисної документації, що додається, а замовник зобов'язався прийняти і сплатити виконані роботи відповідно до узгоджених договірних цін, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, сума договору складає 195000 грн. (з них вартість матеріалів - 35714 грн.), в тому числі ПДВ - 32500 грн.

Згідно з п. 3.1 договору, розрахунки за договором здійснюються замовником у наступному порядку:

- замовник здійснює попередню оплату по рахунку підрядника у розмірі 100 % вартості матеріалів протягом 5 календарних днів з дати підписання договору;

- оплата за виконані роботи здійснюється в порядку перерахування замовником на розрахунковий рахунок підрядника вартості виконаного об'єму робіт протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт КБ--2в, за наявності рахунку і податкової накладної.

Термін виконання робіт, передбачених п. 1.1 договору, складає 40 календарних днів з дати надходження передплати на рахунок підрядника, відповідно до п. 3.1.1 договору (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту фактичного підписання його повноважними представниками сторін і діє до 31.12.2014. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, що залишилися невиконаними.

30.07.2014 підрядник виставив відповідачеві рахунок на здійснення передплати за договору у розмірі 35714 грн.

На виконання умов договору підрядник виконав роботи на суму 180000 грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт від 28.08.2015, підписаним обома сторонами та скріпленим печатками підприємств (арк. с. 17-20).

28.08.2015 підрядник виставив відповідачеві рахунок-фактуру № 18 на суму 144286 грн. (арк. с. 23).

Відповідач здійснив часткову оплату вартості робіт у розмірі 140925, 95 грн., що підтверджується банківськими виписками по особовому рахунку (арк. с. 28-29).

В матеріалах справи відсутні докази оплати виконаних підрядних робіт на суму 38534, 04 грн.

20.11.2015 підрядник направив відповідачу вимогу кредитора про оплату боргу №1, в якій ТОВ "УкрТехБізнес" просило виконати належним чином грошове зобов'язання по договору № 570141076 від 30.07.2014, а саме перерахувати на рахунок підприємства залишок заборгованості по договору у розмірі 38534, 04 грн. Дана вимога була отримана відповідачем 23.11.2015 та залишена ним без відповіді (арк. с. 24-25).

07.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРТЕХБІЗНЕС" (далі - цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УТБ-2» (далі - позивач, цесіонарій) був укладений договір № 1-цс відступлення права вимоги, за умов якого цедент у рахунок погашення своєї заборгованості перед цесіонарієм відступає свої права, а цесіонарій приймає право вимоги до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» (далі - боржник, відповідач) на стягнення боргу, що виник на підставі та на умовах, встановлених договором № 570141076 від 30.07.2014, в об'ємах та на умовах, встановлених договором між цедентом та боржником за наступними підставами: загальна сума заборгованості по договору № 570141076 від 30.07.2014. складає 38534, 04 грн. з ПДВ.

Відповідно до акту примайння-передачі № 1 від 07.12.2015, підрядник передав, а позивач прийняв пакет документів, передбачений п. 2.1 договору відступлення права вимоги (арк. с. 11).

07.12.2015 позивач направив відповідачу повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні вих.№ 07/12-6, яким позивач повідомив відповідача про перехід прав у грошовому зобов'язанні у повному обсязі і на умовах, встановлених договором № 570141076, укладеного 30.07.2014., та просив виконати грошове зобов'язання перед ТОВ «УТБ-2» по договору в сумі 38534, 04 грн. протягом 7 днів з дня отримання повідомлення.

Як зазначає позивач, станом на 25.04.2016 відповідач не виконав грошові зобов'язання щодо оплати за виконані роботи (послуги), що й стало причиною звернення позивача із даним позовом до суду.

Крім того позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, п. 5.2. договору підряду, просить стягнути з відповідача 2042, 30 грн. інфляційних втрат, 943, 25 грн. 3% річних, 12533, 68 грн. - пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 Цивільного кодексу України встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 9.8 договору № 570141076 від 30.07.2014 встановлено, що заміна кредитора по зобов'язанням цього договору можлива лише за письмовою згодою боржника (ст. 512 ЦК України). Укладання договору поруки можливе лише за письмовою згодою боржника.

В той же час, укладаючи договір № 1-цс уступки права вимоги від 07.12.2015, Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРТЕХБІЗНЕС" не мало письмової згоди відповідача на передачу прав кредитора за договором. Тобто .при укладенні договору підряду, ТОВ "УКРТЕХБІЗНЕС" були порушені вимоги ст. 516 Цивільного кодексу України, що дає підстави для висновку про недійсність договору № 1-цс уступки права вимоги від 07.12.2015 (ст. 215, ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, обовязок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З урахуванням наведеного, оскільки всупереч вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не було надано до суду доказів на підтвердження обґрунтованості своїх вимог (доказів переходу права вимоги за договором підряду № 570141076 від 30.07.2014), вимоги позивача про стягнення з відповідача 54053, 27 грн. за договором № від 30.07.2014, договором № 1-цс уступки права вимоги від 07.12.2015 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Крім того, позивач просить покласти на відповідача витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката в розмірі 1200 грн.

На підтвердження своїх вимог в цій частині позивачем надано суду, зокрема, договір про надання правової допомоги № 250 від 04.01.2016 (арк. с. 31), додаткову угоду № 1 від 04.01.2016 до договору про надання правової допомоги № 250 від 04.01.2016 (арк. с. 34), акт № 02 від 17.02.2016 виконання юридичних робіт до договору № 250 про надання правової допомоги від 04.01.2016 (арк. с. 60), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2523 від 15.06.2012 (арк. с. 30), рахунок № 250/2 від 17.02.2016 на суму 1200 грн. (арк. с. 32), платіжне доручення від 02.03.2016 №1320 на суму 1200 грн. (арк. с. 34)

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013).

Враховуючи наведене, складність спору та результат його розгляду, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування відповідачем 1200 грн. витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 11.07.2016

Суддя ОСОБА_3