РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016Справа №910/8013/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»
доПриватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2
простягнення 3525,36 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаЛобода М.А. - представник
від відповідачане з'явився
від третьої особине з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відшкодування у розмірі 3525,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0220-14-00030 від 13.03.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування у розмірі 26934,22 грн власнику автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Mercedes, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8068628, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків у розмірі 26934,22 грн покладається на відповідача.

Оскільки відповідачем в добровільному порядку сплачено лише 22908,86 грн, решту суми відшкодування (у розмірі 3525,36 грн) позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/8013/16, залучено до участі у справі ОСОБА_2 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні 01.06.2016 представником відповідача було подано суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує та вказує, що сума відшкодування за спірним страховим випадком була виплачена ним в повному обсязі, а при здійсненні розрахунку позивачем не було враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 розгляд справи було відкладено на 30.06.2016.

В судове засідання, призначене на 30.06.2016, представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача в судове засідання не з'явилися.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, а також враховуючи, що в матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву, справа може бути розглянута за наявними в ній документами.

Третя особа представників в судове засідання не направила, пояснень по справі не надала, своїм правом не скористалась.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.03.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0220-14-00030 (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

12.05.2014 об 11 год. 20 хв. в с. Зарванці на території ТЦ «Епіцентр» сталася ДТП, а саме: ОСОБА_2, керуючи автомобілем Mercedes, державний номер НОМЕР_2, виконуючи маневр повороту праворуч, не надав перевагу в русі автомобілю Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, який рухався праворуч, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 25.06.2014 у справі №126/2092/14-п, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акта №ЦРКА-1726 від 23.05.2014, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів у сумі 26934,22 грн на рахунок виконавця ремонтних робіт - Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерман-Центр», що підтверджується платіжним дорученням №12517 від 23.05.2016.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 26934,22 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 25.06.2014 у справі №126/2092/14-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Mercedes, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_2

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Mercedes, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Mercedes, державний номер НОМЕР_2, станом на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8068628.

Вказаним договором (полісом) № АС/8068628 передбачено, що франшиза становить 0 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У відповідності до рахунку №ЗС:00005405 від 13.05.2014, виставленого виконавцем ремонтних робіт - Товариством з обмеженою відповідальністю «Джерман-Центр», вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, становить 26934,22 грн (з яких 16772,34 грн - вартість запчастин).

Відповідачем не було надано заперечень щодо переліку робіт, зазначених у рахунку №ЗС:00005405 від 13.05.2014, а також їх вартості.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з огляду на положення ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України після виплати страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток в межах фактичних затрат, а тому вказує, що відповідач зобов'язаний сплатити на його користь 26934,22 грн, що становлять суму страхового відшкодування, сплаченого позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №28-0220-14-00030 від 13.03.2014.

Суд погоджується, що з огляду на положення ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до позивача перейшло в межах суми 26934,22 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Водночас, що у спорах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і ст. 1194 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, враховуючи положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 Цивільного кодексу України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

За загальним правилом згідно зі ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проте, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (п. 22.1 ст. 22 - межами ліміту відповідальності; ст. 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (у випадку його наявності), розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пункту 32.7 ст. 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з п. 12.1 ст. 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

Так, відповідно до п. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

При цьому, згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (який відшкодовує страховик згідно з Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Отже, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Наведене вище не суперечить правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 17.02.2016 у справі №6-2471цс15, яка вказує, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування (тобто у даному випадку - позивача) визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу.

Проте, як наведено вище судом, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосується не обсягу зобов'язання страховика за договором добровільного страхування, а обсягу відповідальності страховика за полісом обов'язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання його страховиком шкоди цим третім особам.

Отже, межі відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування не повинні обов'язково дорівнювати сумі, право вимоги якої перейшло до страховика, який сплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування.

Як вбачається з поданого відповідачем розрахунку коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ, складеного аварійним комісаром ОСОБА_5, коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу - автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, станом на 12.05.2014 (дата ДТП) становить 0,24.

Таким чином, вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 22908,86 грн (10161,88 грн + (16772,34 х (1-0,24)).

Отже, враховуючи вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (у розмірі 22908,86 грн), визначені полісом № АС/8068628 розміри франшизи та ліміт відповідальності, відповідач зобов'язаний був відшкодувати позивачу витрати в розмірі 22908,86 грн (що дорівнює вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу).

Як свідчать матеріали справи та підтверджується позивачем, суму відшкодування у розмірі 22908,86 грн було сплачено відповідачем на користь позивача 04.09.2014.

Наявності у відповідача зобов'язання з оплати заявленої до стягнення суми страхового відшкодування по спірному страховому випадку (у розмірі 3525,36 грн) позивачем належними та допустимими доказами не доведено.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 14.07.2016

Суддя Ю.М. Смирнова