ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2016 р. Справа № 909/185/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

Розглянувши апеляційну скаргу ТОВ Надвірнянська автобаза за вих.№ 10/05-16 від 10.05.16

на рішення Господарського суду Івано Франківської області від 26.04.16

у справі № 909/185/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", м. Дніпропетровськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Надвірнянська автобаза"

м. Надвірна, Івано-Франківська область

про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання грошових зобов'язань за договором від 11.04.13, в сумі 258331,29 грн., з них: 108283,54 грн. - заборгованість за кредитом; 61331,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 77022,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11694,60грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Представники сторін не зявилися;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 909/185/16 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т. введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Мельник Г.І.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.05.16 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 09.06.16.

Судове засідання призначене на 09.06.16 не відбулося у звязку з відпусткою судді Мельник Г.І.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.16 розгляд справи призначено на 14.07.16.

Рішенням Господарського суду Івано Франківської області від 26.04.16 у справі №909/185/16 ( суддя Калашник В.О.) частково задоволено позов публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Надвірнянська Автобаза" заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання грошових зобов'язань за договором від 11.04.13, в сумі 258331,29 грн. Стягнуто з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Надвірнянська Автобаза" на користь позивача, Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" заборгованість, що виникла з договору банківського обслуговування від 11.04.13, в сумі 38069,97грн., а також 571,00 грн. судового збору.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що стягнення 220 261,32грн. заборгованості за кредитом , з яких: 108283,54 грн. - заборгованість за кредитом; 61331,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 38952,13 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11694,60грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом вже було заявлено позивачем у справі №909/763/15, в якій позивач відмовився від позову.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення заборгованості по пені в сумі 38069,97грн., яка задоволена судом.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано Франківської області від 26.04.16 у даній справі в частині задоволення позову та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовної заяви на суму 38069,97 грн.

При цьому, скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права.

Зокрема, на думку апелянта, оскільки позивач відмовився від позову у справі №909/763/15, то має місце прострочення кредитора в розумінні ч.1 ст.613 ЦК України.

Таким чином, скаржник покликається на те, що в порушення вимог ст.613 ЦК України Господарським судом Івано Франківської області стягнуто на користь відповідача пеню за прострочення сплати кредиту та процентів за його користування.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення місцевого господарського суду за наявними у справі доказами.

Сторони участі своїх уповноважених представників у судовому засіданні не забезпечили, причини неявки у повноважених представника у судове засідання не повідомили.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги невиконання сторонами вимого ухвал суду та відсутність у судовому засіданні представників сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги за відсутності зазначених представників на підставі наявних у справі доказів.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.13 Товариство з обмеженою відповідальністю "Надвірнянська автобаза" було підписано заяву про відкриття рахунку. Згідно заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 11.04.2013 року та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Матерілами справи підтверджується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 7280, що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг" (а.с.31).

Відповідно до п. 3.11.1.1 Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів Клієнта в межах кредитного ліміту.

Згідно п.3.11.1.3 Умов кредит надається в обмін на зобов'язання відповідача щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виконано свої зобов'язання за договором в повному обсязі та надано відповідачу кредитний ліміт в розмірі 152 000,00 грн. Зазначена обставна не заперечується сторонами у справі.

Посилаючись на порушенням відповідачем зобов'язань за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку, що призвело до наявності заборгованості станом 01.02.16, в сумі 181309,19 грн., з них: 108283,54 грн. - заборгованість за кредитом; 61331,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11694,60грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом ПАТ "Акцент-Банк" звернувся до ТОВ "Надвірнянська автобаза" з позовом про стягнення зазначеної суми боргу.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Своїм підписом клієнт приєднується та зобов'язується виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, згоден з тарифами банку, які складають договір банківського обслуговування в цілому. Відносини між Банком та Клієнтом можуть вирішуватись як шляхом підписання окремих угод або додаткових угод до договору, так і шляхом обміну інформацією відносно банківського обслуговування з клієнтом через web-сайти банку чи інший Інтернет SMS-ресурс, зазначений банком.

За приписами статті 184 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

У статті 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі статтею 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені місцевим господарським судом обставини стосовно того, що відповідач після підписання заяви від 11.04.13 про відкриття рахунку приєднався до "Умов та Правил надання банківських послуг" та "Тарифів Банку", суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами у справі фактично було укладено договір банківського обслуговування, у тому числі щодо встановлення кредитного ліміту.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За приписами статті 1069 Цивільного кодексу України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості за договором б/н від 11.04.13, який міститься в матеріалах справи підтверджується, що у відповідача станом на 03.04.14 виникла заборгованість по тілу кредиту в розмірі 150 164,83 грн., яка винесена банком на залишок простроченої заборгованості. В подальшому, а саме 06.02.14 відповідачем частково сплачено суму боргу за тілом кредиту в розмірі 41 881,29 грн. Таким чином, відповідачем заборговано позивачу сплату суми по тілу кредиту в розмірі 108 283,54 грн.

Пунктом 3.11.4 Умов , затверджено порядок розрахунків за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня, Клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка) (п.3.11.4.1). За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з з наступного 20-го до 25-го числа місяця поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця (надалі - період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.3.11.4.1.1.).

Відповідно до п. 3.11.4.1.2 Умов , при не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню Клієнт виплачує Банку за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню . У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання Клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.3.11.4.1.3.). У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання банківських послуг, Клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов та правил надання банківських послуг, у звязку із неповерненням відповідачем отриманих кредитних коштів в період передбачений п.3.11.4.1.1 умов та правил надання банківських послуг, банком встановлено поточну відсоткову ставку в розмірі 24%, нарахування по якій здійснювалося банком в період з 28.10.13 по 01.02.14.

В подальшому, у звязку із простроченням сплати кредитних коштів, на підставі п.3.11.4.1.2 умов та правил надання банківських послуг та відповідно до тарифів банку (а.с.30) , банком встановлено прострочену процентну ставку в розмірі 48% в період з 03.02.14 по 01.07.14 та 56% в період з 01.07.14 по 06.02.15.

Зважаючи на наведене, позивачем заявлено до стягнення 61331,05 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Пунктом 3.11.5.1 Умов визначено, що при порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань, клієнт сплачує банку пеню за користуванням кредитом від суми залишку непогашеної заборгованості в розмірі, передбаченому цим розділом "Умов та правил надання банківських послуг". Відповідно до п.3.11.4.1.3 умов при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

На підставі зазначеного позивачем, у звязку не обнулінням відповідачем дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, у звязку з чим утворилася заборгованість по кредиту, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 77022,10 грн. за період з 09.01.14 (день після останньої дати періоду для обнулення дебетового сальдо) по 01.02.16.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання грошових зобов'язань за договором від 11.04.13, утворилася заборгованість в сумі 258331,29 грн., з них: 108283,54 грн. - заборгованість за кредитом; 61331,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 77022,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11694,60грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

При цьому, як встановлено місцевим господарським судом, позивач, у зязку з неналежним виконанням грошових зобовязань за вказним договором вже звертався до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача , заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання грошових зобов'язань за договором від 11.04.13, в сумі 220261,32грн., з яких: 108283,54 грн. - заборгованість за кредитом; 61331,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 38952,13 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11694,60грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Однак, у звязку з відмовою позивача від позову, судом винесена ухвала про припинення провадження від 11.08.15 у справі №909/763/15 за позовом публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Надвірнянська Автобаза" про стягнення заборгованості за договором від 11.04.2013 в сумі 220 261,32 грн., з яких: 108283,54 грн. - заборгованість за кредитом; 61331,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 38952,13 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11694,60грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Для встановлення дійсних обставин справи, а також періоду за який позивачем було заявлено стягнення за договором б/н від 11.04.13 у справі №909/763/15, судом апеляційної інстанції витребувано в місцевого господарського суду справу № 909/763/15 за позовом ПАТ "Акцент-Банк" до ТОВ "Надвірнянська Автобаза" про стягнення заборгованості за договором від 11.04.2013.

Дослідивши матеріали вказаної справи, колегією суддів встановлено, що позивачем було заявлено до стягнення заборгованість по тілу кредиту в розмірі 108283,54 грн. отриманого за тим самим договором, що є предметом розгляду даної справи. При цьому, предметом розгляду справи № 909/763/15 також було стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 61 331,05 грн. та 11 694,60 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом суми яких аналогічні тим, що є предметом розгляду даної справи. Крім того, у справі №909/763/15 позивачем заявлялося до стягнення пеня в розмірі 38 952,13 грн. за період з 09.01.14 по 21.04.15.

Як зазначено вище, провадження у справі №909/763/15 прининено на підставі п.4.ст.80 ГПК України у звязку з відмовою позивача від позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Таким чином, зважаючи на те, що предмет і підстава позову у даній справі є аналогічними справі №909/763/15 в частині заявленої до стягнення заборгованості в розмірі 220261,32грн., з яких: 108283,54 грн. - заборгованість за кредитом; 61331,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 38952,13 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором нарахована за період з 09.01.14 по 21.04.15 та 11694,60грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом , колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно припинення провадження у справі в цій частині.

Відтак, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено підставність нарахування позивачем пені за прострочення виконання зобовязання, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині задоволення позову про стягнення 38069,97грн. пені за період з 21.04.15 по 01.02.16.

При цьому, колегія суддів, вважає за доцільне зазначити, що частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Таким чином, стягнення з відповідача пені за період прострочення зобовязання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконано є правомірним (постанова ВСУ у справі №3-53гс15 від 15.04.15).

Покликання скаржника в апеляційній скарзі на порушення місцевим господарським судом ч.1 ст.613 ЦК України, суд апеляційної інстанції вважає необгрунованими з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

При цьому, кредитор буде вважатися таким, що прострочив, в таких випадках:

1) Якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником. В даному випадку мова йдеться саме про належне виконання зобов'язання боржником, тобто виконання, вчинене відповідно до ст. 526 ЦК. Якщо боржник при виконанні допустив відступи від умов договору або положень законодавства, кредитор вправі не приймати такого виконання та не буде вважатися таким, що прострочив. Кредитор також зобов'язаний прийняти належне виконання зобов'язання, запропоноване за боржника іншою особою, якщо боржник не несе обов'язок здійснити виконання особисто (ч. 1 ст. 528 ЦК). В разі неприйняття кредитором належного виконання, запропонованого іншою особою, він також буде вважатися таким, що прострочив.

2) Якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Тут мова йде про дії кредитора, без вчинення яких боржник об'єктивно не в змозі виконати покладені на нього обов'язки. Це може бути надання певної інформації, документів, підготовка завдання для виконання, вчинення дій, спрямованих на прийняття виконання тощо.

3) Якщо він відмовляється повернути боржнику борговий документ або видати розписку, що посвідчує одержання виконання.

З наведеного вбачається, що подання позивачем позову про стягнення боргу, а в подальшому відмова від цього позову не може вважатися простроченням кредитором, оскільки у даному випадку відсутнє будь яке належне виконання обовязку боржником.

У відповідності до вимог ч.1 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на скаржника.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.05.16 зобовязано скаржника здійснити доплату судового збору на суму 2 746,67 грн. Скаржником вимог ухвали суду не виконано, відтак зазначена сума підлягає стягненню з апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано Франківської області від 26.04.16 у справі №909/185/16 залишити без змін, апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" без задоволення.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Надвірнянська Автобаза" ( вул. Майданська, буд. 10, м. Надвірна, Івано-Франківська область, код 38554114) в дохід Спеціального фонду Державного бюджету України (МФО банку 825014, Банк ГУДКСУ у Львівській області ,УДКСУ у Личаківському районі м. Львова, , рахунок 2006) 2 746,67 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.07.16

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Мельник Г.І.