ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2016р. Справа№ 914/1467/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1», с.Ставчани Пустомитівського району Львівської області

про стягнення 156233,73грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1», с.Ставчани Пустомитівського району Львівської області про стягнення збитків за неналежне виконання договору перевезення вантажу на загальну суму 156233,73грн.

Ухвалою суду від 02.06.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 13.06.2016р. Ухвалою суду від 13.06.2016р. в задоволенні клопотання ТзОВ «Транс-Сервіс-1» про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» відмовлено, в судовому засіданні 13.06.2016р. оголошено перерву до 04.07.2016р. для надання можливості відповідачу подати відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 04.07.2016р. розгляд справи відкладено на 13.07.2016р. у звязку з неявкою відповідача та для надання сторонам можливості подати додаткові документи на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Представникам сторін розяснено права, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання 13.07.2016р. зявився, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у позовній заяві та запереченнях на відзив (вх.№28224/16 від 04.07.2016р.). Ствердив, зокрема, що на виконання укладеного між сторонами в березні 2015 року договору на транспортно-експедиційне обслуговування та договору-заявки на транспортне перевезення, відповідачем ТзОВ «Транс-Сервіс-1» надано послуги із перевезення вантажу, однак, у пункті розвантаження при прийманні вантажу за кількістю виявлено нестачу товару. Зазначене спричинило прямі збитки позивачу на суму 156233,73грн. й зумовило звернення ТзОВ «АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ» до суду із позовною заявою про їх відшкодування. Просив позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання 13.07.2016р. зявився, проти позову заперечив з мотивів, наведених у поданому ним відзиві (вх.№26753/16 від 24.06.2016р.). Зокрема, зазначив, що позивачем не доведено вини відповідача у спричиненні збитків, акт, яким засвідчено недостачу, представником відповідача не підписано, а відповідальність ТзОВ «Транс-Сервіс-1» як перевізника застраховано на підставі договору добровільного страхування відповідальності. Відтак, у задоволенні позову просив відмовити.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ» (замовник за договором, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» (перевізник за договором, відповідач по справі) укладено договір №06/03/15 на транспортно-експедиційне обслуговування від 06.03.2015р., за яким перевізник зобовязався організувати і здійснити транспортне обслуговування згідно міжміського повідомлення замовника з ціллю доставки автомобільним транспортом із пунктів відправлення в пункти призначення вантажів згідно заявок замовника, а також здійснювати контроль за маршрутом вантажів та надавати інші супутні послуги за винагороду, а замовник зобовязався оплатити послуги перевізника у відповідності до даного договору (п.1.1).

Окрім цього, 06.03.2015р. сторонами також підписано протокол погодження розбіжностей до вказаного договору, яким, зокрема, узгоджено редакцію п.2.1.10, п.2.2.6, п.3.5., п.4.3., п.4.7., п.4.8, п.4.9, п.4.10, п.4.11 та п.6.3.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами, у відповідності до умов договору, підписано договір-заявку на транспортне перевезення №АІ1529 від 29.03.2016р., згідно якого перевізник зобовязався доставити ввірений йому відправником вантаж до місця призначення і видати його уповноваженій особі, а замовник сплатити за перевезення встановлену плату. У заявці визначено також і маршрут перевезення вантажу м.Умань с.Розсішки м.Миколаїв із пунктом завантаження: Черкаська область, Уманський р-н, 535км автошляху Львів-Кіровоград-Знам'янка, с.Розсішки м.Умань, вул. Старицьокого, 3 Черкаська область, с.Нова Дмитрівка, вул.Жашківська, 3 та адресою доставки: Миколаївська область, с. Полігон, вул. Сонячна, 1б.

На підставі вказаної заявки та договору відповідачем надано вантажовідправнику для завантаження транспортний засіб марки DAF д/н НОМЕР_1 з напівпричепом д/н НОМЕР_2, водій ОСОБА_3, після чого складено товарно-транспортні накладні за формою №1-ТН, а саме: №АІ0020227, №АІ0020229, №АІ0020236 та №АІ0020238 від 29.03.2016р. Вантажовідправником та вантажоодержувачем визначено ТзОВ «АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ».

Транспортний засіб перевізника завантажено таким товаром позивача: згідно ТТН №АІ0020227 від 29.03.2016р. (у відповідності з видатковою накладною вантажовідправника №АІ000002498 від 29.03.2016р.): засіб позакореневого живлення рослин «Гумістар» (20л), в кількості 200л, 0,240т; згідно ТТН №АІ0020229 від 29.03.2016р. (у відповідності з видатковою накладною вантажовідправника №АІ000002510 від 29.03.2016р.): насіння соняшника 150 тис.нас., в кількості 35 мішків, 0,5075т; згідно ТТН №АІ0020236 від 29.03.2016р. (у відповідності з видатковою накладною вантажовідправника №АІ000002512 від 29.03.2016р.): засіб позакореневого живлення рослин «Гумістар» (20л), в кількості 300л, вагою брутто 0,360т; згідно ТТН №АІ0020238 від 29.03.2016р. (у відповідності з видатковою накладною вантажовідправника №АІ000002514 від 29.03.2016р.): засіб позакореневого живлення рослин «Гумістар» (20л), в кількості 300л, вагою брутто 0,360т.

Однак, позивач стверджує, що при доставці товару до пункту призначення Миколаївська область, с. Полігон, вул. Сонячна, 1б, під час розвантаження транспортного засобу та перерахунку по кількості товару представниками сторін та страхової компанії «Українська страхова група» виявлено недостачу товару, а саме: згідно ТТН №АІ0020227 від 29.03.2016р. (у відповідності з видатковою накладною вантажовідправника №АІ000002498 від 29.03.2016р.): засіб позакореневого живлення рослин «Гумістар» (20л) недостача 100л; згідно ТТН №АІ0020229 від 29.03.2016р. (у відповідності з видатковою накладною вантажовідправника №АІ000002510 від 29.03.2016р.): насіння соняшника «Тунка» (150 тис.нас) 31 мішок; згідно ТТН №АІ0020236 від 29.03.2016р. (у відповідності з видатковою накладною вантажовідправника №АІ000002512 від 29.03.2016р.): засіб позакореневого живлення рослин «Гумістар» (20л) 300л; згідно ТТН №АІ0020238 від 29.03.2016р. (у відповідності з видатковою накладною вантажовідправника №АІ000002514 від 29.03.2016р.): засіб позакореневого живлення рослин «Гумістар» (20л) 300л.

Факт недостачі вказаного товару оформлено актом приймання товару по кількості та якості, складеним 31.03.2016р. та підписаним комісією у складі: ОСОБА_4 спеціаліст з питань безпеки ТзОВ «АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ», ОСОБА_5 - завскладом ТзОВ «АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ», ОСОБА_6 - вантажник ТзОВ «АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ», ОСОБА_7 - водій навантажувача ТзОВ «АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ», ОСОБА_3 - водій ТзОВ «Транс-Сервіс-1», ОСОБА_8 - представник страхової компанії «Українська страхова група». Окрім цього, у вказаному акті зазначено, що транспортний засіб запломбовано пломбою №АГС-13, однак клапан тенту розірваний.

Згідно розрахунку позивача, загальна сума збитку від недостачі товару «Гумістар» (20л) в кількості 700л з врахуванням витрат на сплату податків та мита становить 41007,35грн., а загальна сума збитку від недостачі насіння соняшнику «Тунка» в кількості 31 мішків, з урахуванням сплати податків, - 115226,38грн. Таким чином, загальна сума збитків становить 156233,73грн.

З огляду на вищенаведене, ТзОВ «АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ» надіслано ТзОВ «Транс-Сервіс-1» претензію за №299 від 06.04.2016р. з вимогою у найкоротший строк відшкодувати шкоду, спричинену частковою втратою товару на зазначену вище суму, із перерахунком коштів в розмірі 156233,73грн. на будь-який його поточний рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, вказану претензію отримано ТзОВ «Транс-Сервіс-1», однак письмової відповіді не надано, зазначених у ній вимог не виконано. Позивач стверджує, що у телефонних розмовах відповідач повідомив про те, що відповідальність підприємства як перевізника застрахована згідно договору №24-1301-15-00008 добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника від 04.11.2015р. у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», а тому заходи щодо відшкодування збитків повинна вжити саме страхова компанія.

Зазначене зумовило звернення ТзОВ «АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ» до суду із позовною вимогою про стягнення збитків за неналежне виконання договору перевезення вантажу на загальну суму 156233,73грн.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється, як вказано ч.1 ст.908 ЦК України, за договором перевезення.

У ч.ч.1, 2, 4 ст.306 ГК України визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Як передбачено ст.909 ЦК України та ч.ч.1,2 ст.307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі та підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників визначають Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 N 363 (надалі Правила).

Так, у п.11.1 вказаних Правил зазначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Також, в ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Відповідно до ст.924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно ч.1, ч.2 ст.925 ЦК України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти можливим є пред'явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами). Позов до перевізника може бути пред'явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За правилами ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно з вимогами ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч.1 ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відшкодування збитків відповідно до чинного законодавства України є універсальною формою майнової відповідальності, яка застосовується за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.218 ГК України, а саме вчинення правопорушення у сфері господарювання.

Вищим господарським судом України у п.1 Оглядового листа №01-06/20/2014 від 14.01.2014р. звертається увага на те, що зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

Суд звертає увагу на те, що вина, у відповідності до ст.614 ЦК України, може виявлятися у формі умислу та необережності. Згідно з ч.2 ст.614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відтак, суд відхиляє твердження відповідача про те, що позивачем не доведено наявності вини ТзОВ «Транс-Сервіс-1» у заподіянні збитків, а отже, відсутні підстави для задоволення позову, оскільки за умовами договору та на підставі чинних законодавчих норм, обовязок поставити товар та забезпечити його схоронність покладено саме на перевізника, а тому і обовязок доведення відсутності вини покладено на відповідача по справі.

Так, приписами ст.ст. 22, 1166, 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 13.1, 13.2, 13.3, 13.4 Правил, перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною. Здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважуванням на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та ін.). Вантажі, які прибули у непошкоджених кузовах автомобілів (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах і цистернах) та з непошкодженими пломбами вантажовідправника, видаються вантажоодержувачу без перевірки маси, стану вантажів і кількості вантажних місць.

У пунктах призначення вантажоодержувач має право при прийманні вантажів перевірити їх масу, кількість місць і стан у випадках: а) прибуття вантажів у пошкоджених кузовах автомобілів (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах і цистернах) або з пошкодженими пломбами вантажовідправника; б) прибуття швидкопсувних вантажів з порушенням терміну доставки або з порушенням встановленого цими Правилами температурного режиму при перевезенні.

У разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4.

Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини: а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній; б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері; в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу; г) інші обставини (пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними. Жодна із сторін не має права відмовитись від підписання акта. У разі незгоди зі змістом акта кожна із сторін має право викласти в ньому свою думку в рядку «Особливі відмітки» і засвідчити її підписом (п.п.15.1, 15.2, 15.3 Правил).

Як вже зазначалось, відносини між сторонами виникли на підставі договору №06/03/15 на транспортно-експедиційне обслуговування від 06.03.2015р. та договору-заявки на транспортне перевезення №АІ1529 від 29.03.2016р.

Відповідальність перевізника врегульовано розділом 4 вказаного договору.

Так, згідно п.4.2. перевізник бере на себе повну матеріальну відповідальність за схоронність прийнятого до перевезення вантажу у період здійснення його транспортування (з моменту одержання вантажу до перевезення до моменту фактичної передачі вантажу уповноваженому вантажоодержувачу) і відшкодовує завдані замовнику збитки у випадку повної або часткової втрати вантажу, зіпсування, деформації, ДТП і негативних наслідків, повязаних з вищенаведеними факторами (в тому числі спричинення збитків третім особам).

Відповідно до п.4.3 договору, у редакції погодженій сторонами у протоколі розбіжностей, у випадку виявлення пошкодження, псування, втрати вантажу, а також у випадку виникнення суперечок між перевізником і вантажоодержувачем при здачі-прийомі доставленого вантажу підписується ОСОБА_4, у відповідності з нормами діючого законодавства, зокрема наказу Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р. «Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні».

Відповідач здійснював перевезення товару на підставі таких документів: товарно-транспортної накладної №АІ0020227 від 29.03.2016р. та видаткової накладної №АІ000002498 від 29.03.2016р.; товарно-транспортної накладної №АІ0020229 від 29.03.2016р. та видаткової накладної №АІ000002510 від 29.03.2016р.; товарно-транспортної накладної №АІ0020236 від 29.03.2016р. та видаткової накладної №АІ000002512 від 29.03.2016р.; товарно-транспортної накладної №АІ0020238 від 29.03.2016р. та видаткової накладної №АІ000002514 від 29.03.2016р.

На місці розвантаження вантаж, як вже зазначалось, 31.03.2016р. складено та підписано акт приймання товару за кількістю та якістю, в якому зафіксовано нестачу товару, перевезення якого здійснено ТзОВ «Транс-Сервіс-1», а саме засобу позакореневого живлення рослин «Гумістар» (20л) загальною кількістю 700л та насіння соняшника «Тунка» загальною кількістю 31 мішок.

Щодо заперечень відповідача стосовно підписання зазначеного акту зі сторони відповідача водієм ОСОБА_3, який не уповноважений ТзОВ «Транс-Сервіс-1» на підписання такого роду документів та страхування відповідальності відповідача відповідно до договору добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника №24-1301-15-00008 від 04.11.2015р. суд зазначає таке.

У відповідності з п.15.3. Правил, записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними. Відтак, посилання відповідача на необхідність додаткових уповноважень водія на складання та підписання вказаного акту безпідставні та необґрунтовані.

У договорі-заявці на транспортне перевезення №АІ1529 від 29.03.2016р. сторонами чітко вказані дані про державні номерні знаки та марку транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення, а також П.І.Б. та контактний телефон водія, який керував цим автомобілем ОСОБА_3. Саме цей водій і приймав участь у складанні та підписанні акту спільно з вантажоодержувачем представниками позивача.

Суд також відхиляє посилання відповідача на те що, його відповідальність застрахована згідно договору добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника №24-1301-15-00008 від 04.11.2015р. і саме страховик повинен здійснити відшкодування збитків позивачу, повязаних із втратою вантажу, з огляду на таке.

Згідно ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування у даному випадку є відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Пунктом 20.1 договору добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника №24-1301-15-00008 від 04.11.2015р. визначено, що страхування здійснюється страховиком за принципами відшкодування. Це означає, що страховик здійснить виплату страхового відшкодування згідно з умовами цього договору лише після того, як страхувальник поніс збиток, тобто оплатив предявлену до нього претензію, якщо інше не буде оговорено сторонами в письмовій формі.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування є страховою виплатою, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Водночас, ст.25 наведеного Закону передбачає, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відтак, суд звертає увагу на те, що правовідносини між ТзОВ «АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ» та ТзОВ «Транс-Сервіс-1» виникли на підставі договору перевезення, в той час як відносини між ТзОВ «Транс-Сервіс-1» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» - на підставі договору страхування. Фактично, це різні за своєю правовою природою відносини, відтак, мають самостійний характер регулювання та не стосуються предмету спору у даній справі.

Таким чином, оскільки факт незабезпечення перевізником схоронності переданого йому до перевезення вантажу мав місце, факт недостачі вантажу засвідчено в акті, перевізник згідно норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України несе відповідальність перед замовником у розмірі фактичної шкоди та зобовязаний її відшкодувати.

Матеріалами справи підтверджується наявність повного складу цивільного правопорушення, оскільки відповідач в порушення договірних зобов'язань, не забезпечив схоронність ввіреного йому вантажу, чим спричинив збитки позивачу.

Розмір заявлених до стягнення збитків визначено позивачем на підставі цін, зазначених у товарно-транспортних накладних №АІ0020227, №АІ0020236 та №АІ0020238, а також №АІ0020229 від 29.03.2016р., а також інвойсів №VC130890 та №TR090-16 від 08.03.2016р., митної декларації №902030000/2016/301207 (графа №48), виписки за особовими рахунками ТзОВ «АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ» за 12.02.2016р. та 03.03.2016р., що підтверджують купівлю валюти, платіжними дорученнями №6 від 12.02.2016р. та №4 від 29.02.2016р. про оплату товару, придбаного позивачем та переданого в подальшому відповідачу для перевезення.

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищенаведене та перевіривши проведені позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт недотримання перевізником умов укладеного між сторонами договору, згідно якого на перевізника покладено повну матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, збереження, пошкодження та/або псуття вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до моменту передачі вантажоодержувачу, зважаючи на те, що перевізник не забезпечив цілісність і схоронність прийнятого до перевезення вантажу, а відшкодування збитків, матеріальної шкоди є видом відповідальності за порушення зобовязання. Відтак, позовні вимоги обґрунтовані матеріалами справи, відповідачем не спростовані, відтак, позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що судовий збір слід покласти на відповідача в повному обсязі в розмірі 2343,51грн.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» (Львівська область, Пустомитівський район, с.Ставчани; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ» (м.Київ, вул.Васильківська, 34, корпус В, кім.308; ) 156233,73грн. збитків та 2343,51грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

4. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 18.07.2016р.

Суддя Щигельська О.І.