РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2016Справа №910/9001/16

За позовом Адвокатського об'єднання «АВЕР ЛЄКС»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»

про стягнення 9 697,76 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Салій М.В. за довіреністю б/н від 08.12.2015

від відповідача: Лінкевич О.В. за довіреністю № 08-03-25/50-16 від 17.05.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Адвокатське об'єднання «АВЕР ЛЄКС» (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (відповідач) про стягнення 9 697,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Адвокатське об'єднання «АВЕР ЛЄКС» (позивач) на підставі договору про фінансовий лізинг № 00009014 від 19.11.2013 сплатило вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Touareg NF», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження в ДТП, а тому позивачем відповідно до положень статті 9 Закону України «Про фінансовий лізинг» та статей 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «ЗАЗ 1103 Славута», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах, застрахована відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/3325167), а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування матеріальної шкоди покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2016 порушено провадження у справі № 910/9001/16 та призначено розгляд справи на 06.06.2016 о 09:30 год.

30.05.2016 через відділ діловодства суду у відповідь на запит суду надійшов лист Моторного (транспортного) страхового бюро № 7/2-28/14550 від 26.05.2016 з інформацією про страхове покриття за полісом № АЕ/3325167.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 06.06.2016, з'явився.

В судове засідання, призначене на 06.06.2016, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 19.05.2016 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 06.06.2016, надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Враховуючи нез'явлення представника відповідача в судове засідання, невиконання останнім вимог ухвали суду від 19.05.2016 та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 06.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 відкладено розгляд справи на 04.07.2016 о 12:40 год.

09.06.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання, призначене на 04.07.2016, представники позивача та відповідача з'явилися.

Представник позивача в судовому засіданні 04.07.2016 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні 04.07.2016 представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, поданому 09.06.2016 через відділ діловодства суду.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 04.07.2016, та оголосив перерву в судовому засіданні до 08.07.2016 о 12:10 год.

06.07.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов додатковий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання, призначене на 08.07.2016, представники позивача та відповідача з'явилися.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 08.07.2016, подав клопотання на виконання вимог суду про долучення до матеріалів справи платіжного доручення № 491 від 30.09.2015 як доказ здійснення оплати за проведення відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП автомобіля «Volkswagen Touareg NF», реєстраційний номер НОМЕР_1. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстації.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 08.07.2016, надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні 08.07.2016 представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, поданому 09.06.2016 через відділ діловодства суду, та додатковому відзиві, поданому 06.07.2016 через відділ діловодства суду.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 08.07.2016 відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.11.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та Адвокатським об'єднанням «АВЕР ЛЄКС» (лізингоодержувачем) було укладено договір про фінансовий лізинг № 00009014, за умовами якого автомобіль «Volkswagen Touareg NF», реєстраційний номер НОМЕР_1 передається у володіння та користування Адвокатському об'єднанню "АВЕР ЛЄКС".

25.11.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № PL306754Га/13скв (надалі - договір страхування). Згідно з договором страхування був застрахований автомобіль «Volkswagen Touareg NF», реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк дії договору страхування визначений з 25.11.2013 до 24.11.2018.

26.08.2015 в місті Києві на вулиці Берковецькій сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «Volkswagen Touareg NF», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «ЗАЗ 1103 Славута», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4. Наведене підтверджується довідкою Управління патрульної служби в місті Києві МВС України від 26.08.2015.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_4 п. 10.9 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Святошинського районного суду міста Києва від 06.10.2015 у справі 759/14701/15-п, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

З метою встановлення розміру завданих збитків та отримання ремонтних позивач звернувся до офіційного дилера Volkswagen в Києві Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз».

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Touareg NF», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» № 123023958 від 31.08.2015, становить 10 083,94 грн. (надалі - рахунок № 123023958 від 31.08.2015).

На виконання умов договору страхування № PL306754Га/13скв від 25.11.2013 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» виплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» кошти за відновлювальний ремонт автомобіля «Volkswagen Touareg NF», реєстраційний номер НОМЕР_1, у розмірі 386,18 грн., що перевищує розмір безумовної франшизи за договором страхування та підтверджується страховим актом № 1.003.15.12440/VESKO18973 від 03.09.2015 по договору страхування, розрахунком страхового відшкодування від 20.11.2015 та платіжним дорученням № 194 238 від 04.09.2015.

Інша частина коштів у розмірі 9 697,76 грн., що дорівнює розміру безумовної франшизи за договором страхування, сплачена позивачем, як лізингоодержувачем та володільцем транспортного засобу, на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз», що підтверджується, рахунком № 123023958 від 31.08.2015, нарядом-замовленням № 145867/121015079 від 07.10.2015 та платіжним дорученням № 491 від 30.09.2015.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника.

Оскільки позивач є лізингоодержувачем, та він сплатив вартість відновлюваного ремонту, останній має право на відшкодування збитків.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до відповідача, який застрахував відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП

В спірному випадку позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума, що відповідає вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Touareg NF», реєстраційний номер НОМЕР_1, який було пошкоджено в ДТП, з урахуванням ліміту по майну за полісом № АЕ/3325167 та за вирахуванням суми, що була сплачена Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» Товариству з обмеженою відповідальністю «Автосоюз».

Відповідачем на вимогу ухвали Господарського суду міста Києва від 19.05.2016 не представлено договору (полісу № АЕ/3325167) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Матеріали справи містять інформацію МТСБУ про страхове покриття за зазначеним полісом, надану на запит суду, та надану позивачем разом із позовною заявою.

Відповідно до полісу № АЕ/3325167, судом встановлено, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (відповідачем), страхувальником за даним полісом визначено ОСОБА_4, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 50 000,00 грн., строк дії даного полісу з 08.05.2015 по 07.05.2016.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_4 керував автомобілем «ЗАЗ 1103 Славута», реєстраційний номер НОМЕР_2, на законних підставах.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АЕ/3325167, а позивач як власник пошкодженого автомобіля, який сплатив вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, отримав право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдані збитки.

По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по сплаті вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Touareg NF», реєстраційний номер НОМЕР_1, страхового відшкодування не перевищують реального розміру збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений рахунком № 123023958 від 31.08.2015, нарядом-замовленням № 145867/121015079 від 07.10.2015 та платіжним дорученням № 491 від 30.09.2015.

Положеннями Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № АЕ/3325167 становить 510,00 грн.

За встановлених обставин, до виплати із страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належить сума в розмірі 9 187,76 грн. (9 697,76 грн. (вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Touareg NF», реєстраційний номер НОМЕР_1, підтверджена рахунком № 123023958 від 31.08.2015, нарядом-замовленням № 145867/121015079 від 07.10.2015 та платіжними дорученнями № 491 від 30.09.2015) - 510,00 грн. (франшиза за полісом № АЕ/3325167)).

По матеріалам справи судом встановлено, що позивач 09.12.2015 звернувся до відповідача із заявою про страхову виплату, у відповідь на яку було отримано відмову з посиланням на відсутність експертної оцінки розміру завданих збитків, що виключає правові підстави для виплати страхового відшкодування за заявленою подією.

Матеріали справи містять відзив відповідача, поданий 09.06.2016 через відділ діловодства суду. В основу заперечень відповідача, викладених у відзиві, покладено твердження про те, що, відповідно до чинного законодавства, єдиним законним доказом розміру оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, є висновок суб'єкта оціночної діяльності/звіт експерта, складений з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та без врахуванням величини втрати товарної вартості, а не рахунок СТО.

Дослідивши матеріали справи, суд не приймає до уваги твердження відповідача, з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статтею 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джеролом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст.і 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування», визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Крім того, матеріали справи містять додатковий відзив відповідача, поданий 06.07.2016 через відділ діловодства суду. В основу заперечень відповідача, викладених у додатковому відзиві, покладено твердження про те, що, відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу, укладеним між Адвокатським об'єднанням «АВЕР ЛЄКС» (позивачем, лізингоодержувачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (лізингодавцем), автомобіль «Volkswagen Touareg NF», реєстраційний номер НОМЕР_1, у власність підприємства не переходить. Лізингоодержувач є лише користувачем, власником автомобіля залишається лізингова компанія Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна».

Згідно зі ст. 809 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета договору лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач вважає, що згідно ст. 809 ЦК України право на відшкодування за полісом ОСЦВА третьої особи, яка завдала шкоди транспортному засобу підприємства має Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець).

Відповідач стверджує, що після закінчення строку фінансового лізингу право власності на предмет лізингу не переходить лізингоодержувачу. На думку відповідача, Адвокатське Об'єднання «АЛВЕР ЛЕКС» не є належним позивачем по справі, оскільки ним не подано жодного документу, який би свідчив про те, що останній є власником автомобіля «Volkswagen Touareg NF», реєстраційний номер НОМЕР_1. А тому позивач не є потерпілою особою в розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд не погоджується з доводами відповідача, викладеними у додатковому відзиві, з огляду на таке.

Статтею 55 Конституції України встановлено та гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод судом.

Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Вказана норма Конвенції гарантує кожному право порушити в суді будь-яке питання, яке стосується його прав та обов'язків. Отже, дана норма передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах необхідні питання для вирішення спору.

Таким чином, відповідно до положень, встановлених практикою Європейського суду з прав людини, що застосовується на території України на підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», права та обов'язки позивача повинні бути захищені, а право на суд - реалізоване.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками, зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника.

Оскільки позивач є лізингоодержувачем, та він сплатив вартість відновлюваного ремонту, останній має право на відшкодування збитків.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи вищезазначене, суд відхиляє твердження відповідача про те, що Адвокатське об'єднання «АЛВЕР ЛЕКС» не є належним позивачем по справі, оскільки останній не є потерпілою особою в розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на те, що ним не подано жодного документу, який би свідчив про те, що останній є власником автомобіля «Volkswagen Touareg NF», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування в сумі 9 187,76 грн.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 9 697,76 грн. вартості відновлювального ремонту підлягає задоволенню частково в сумі 9 187,76 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову на відповідача покладається судовий збір в розмірі 1 305,53 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) на користь Адвокатського об'єднання «АВЕР ЛЄКС» (03680, м. Київ, вул. Червоноармійська, 72, оф. 21; ідентифікаційний код 38377541) 9 187,76 грн. (дев'ять тисяч сто вісімдесят сім гривень 76 коп.) вартості відновлювального ремонту, 1 305,53 грн. (одну тисячу триста п'ять гривень 53 коп.) судового збору.

3. Видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.07.2016.

Суддя Гумега О.В.