ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" липня 2016 р.Справа № 916/588/16

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Облпаливо";

до відповідача 1: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця";

до відповідача 2: Державного підприємства Одеська залізниця;

про стягнення 30 894,50 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 6 від 25.12.2015 р.;

від відповідача 1: ОСОБА_2 довіреність від 13.01.2016р.;

від відповідача 2: ОСОБА_2 довіреність від 26.11.2015р.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство "Виробниче об'єднання "Облпаливо" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій просить суд стягнути з відповідача суму збитків у розмірі 30 894,50 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов договору поставки вугільної продукції № 161115А від 16.11.2015р., укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю „Андерсон Груп, на адресу ПрАТ "Виробниче об'єднання "Облпаливо" по залізничній накладній №50704873 у вагоні № 67189852 було відправлено вугілля марки АМ (13-25) у кількості 69 000 кг.

Проте, як вказує позивач, фактично, на його адресу у вказаному вагоні прибуло вугілля в обємі 55 700 кг., що складає різницю ваги проти документа в сторону зменшення на 13 300 кг.

З цього приводу, як зауважує позивач, було складено відповідний комерційний акт серії АЯ №482375/2/1 від 11.01.2016р., згідно якого встановлено, що при комісійному огляді вагону зясувалось, що ліворуч між кришкою люка №6 та армировочним листом шкворневої балки наявний зазор 60*1000мм. Зазор закладено дошкою, паклею. Інші люки закриті, вагон бездвірний. Течі вантажу немає. Навантаження нижче бортів 300 мм., поверхня вантажу розрівняна та засніжена. Ліворуч над 5-6 люками наявне заглиблення 3000 мм. на ширину вагона на конус до люка. За документом значиться тара 20 500 кг., нетто 69 000 кг. При комісійному зважуванні на справних 150 тонних залізничних вагах зясувалось: вага брутто 76 200 кг, тара за документом 20 500 кг, нетто 55 700 кг, що менше документа на 13 300 кг.

Водночас, позивач вказує, що при розрахунку суми збитків застосовано п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, який визначає норми недостачі при перевезенні в залежності від властивостей вантажу, які вказані у відсотках від маси вантажу і складаються з двох показників: норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто.

Відтак, з урахуванням зазначеного, вважає, що розмір збитків від нестачі 13 300 кг. (69,00т.*1%) = 12 610 кг вугілля у вагоні №67189852 становить 30 894,50 грн. з урахуванням ПДВ (12 610т.*2450грн.).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.03.2016р. було порушено провадження у справі №916/588/16 із призначенням розгляду в засіданні суду 13.04.2016р.

В судовому засіданні 13.04.2016р., з огляду на необхідність витребування доказів, а також для додаткового дослідження матеріалів справи, було оголошено перерву до 11.05.2016р.

В засіданні суду 11.05.2016р. представником позивача було надано письмові пояснення по справі (а.с.42-43), згідно яких він зазначає, що кількість і вартість відправленого вантажу підтверджується відповідною довідкою вказаного підприємства № 090216/1 від 09.02.2016р.

Представником відповідача у судовому засіданні 11.05.2016р. було надано відзив на позов (а.с.47-48), згідно якого останній, заперечуючи проти його задоволення, вказує, що відповідно до записів у залізничній накладній №50704873 завантаження вагону № 67189852 проводилося засобами і силами відправника вантажу, ним же самостійно було визначено масу вугілля перед відправленням вагону, без участі представника залізниці.

Крім того, посилаючись на ст. 31 статуту залізниць України, зауважує, що придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником. При цьому відповідач звертає увагу на те, що з акту загальної форми № 3 від 03.01.2016р., складеного на станції Красний лиман, слідує, що „теча вантажу була усунена шляхом закладення зазору.

На думку відповідача, ці обставини вказують на те, що відповідальність за втрату вантажу необхідно віднести на вантажовідправника.

Крім того, залізниця вважає, що згідно вимог ст. 114 статуту залізниць України, в якості підтвердження вартості вантажу має бути саме документ виробника відповідного вантажу, який у даному випадку відсутній.

Ухвалою суду від 11.05.2016р. до участі у справі в якості іншого відповідача було залучено Державне підприємство Одеська залізниця, та, у звязку із таким залученням та необхідністю додаткового дослідження матеріалів справи, розгляд справи було відкладено на 30.05.2016р.

Ухвалою суду від 30.05.2016р. з огляду на нез'явлення в судове засідання представників відповідача 1 та відповідача 2, від яких не надходило клопотання про розгляд справи за їх відсутності, неподання витребуваних ухвалою суду доказів, а також у звязку із необхідністю додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 22.06.2016р.

В засіданні суду 22.06.2016р. представником ДП Одеська залізниця було надано письмові пояснення по справі (а.с.70-71), згідно яких останнє зауважує, що згідно акту про технічний стан вагону від 11.01.2016р. чітко вказано, що втрата вантажу можлива внаслідок існування щілини старого походження зліва під кришкою люка № 6, яку вантажовідправник бачив перед завантаженням вагону, однак недбало віднісся до даного факту.

Крім того, відповідач 2, посилаючись на комерційний акт АЯ № 482375/2/1 від 11.01.2016р., також зауважує про технічну справність вагону.

Відповідач 2 вважає, що зазначені обставини вказують на те, що залізниця прийняла вантаж масою у стані, у якому він був переданий до перевезення, доставила і видала вантаж у схороненому стані, а відтак у відповідності до норм п. а) ст. 111 статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату або нестачу вантажу.

Згідно вказаних пояснень відповідач 2 у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

В свою чергу позивачем було надано письмові заперечення на відзив (а.с.75-76), у відповідності до яких останній стверджує, що наявність заглиблення при контрольному зважуванні та складанні комерційного акту свідчить саме про не схоронність вантажу при перевезенні та невиконання залізницею своїх зобовязань по подаванню під завантаження справних та придатних для перевезення відповідного вантажу вагонів згідно п. 31 статуту.

За таких обставин, позивач вказує, що, залізниця не може бути звільнена від відповідальності за втрату вантажу під час перевезення.

В судовому засіданні 22.06.2016р. під час розгляду справи по суті представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідачів заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні.

Крім того, представником відповідача 2 було заявлено усне клопотання про залучення до участі у справі в якості інших відповідачів ОСОБА_3 залізниці та вантажовідправника.

У звязку з відсутністю належного обґрунтування, у його задоволенні судом було відмовлено та запропоновано оформити вказане клопотання у письмовому вигляді з наданням відповідних доказів.

Разом з тим, в подальшому такого клопотання заявлено не було.

В засіданні суду було оголошено перерву до 11.07.2016р.

У судове засідання 11.07.2016р. зявилися представники сторін, які в повному обсязі підтримали свої правові позиції, що були викладені ними в попередньому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, наданих в ході судового розгляду справи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, Товариство з обмеженою відповідальністю „Андерсон Груп по залізничній накладній № 50704873 (а.с.23) зі станції Постниково ДОН ОСОБА_3 залізниці на адресу Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Облпаливо" на станцію призначення Дзинилор Одеської залізниці у вагоні № 67189852 було відправлено вугілля марки АМ (13-25) у кількості 69 000 кг.

У залізничній накладній відправником зазначено, що вантаж, антрацит, вугілля марки АМ, зважувався на електронних вагах відправника, вантаж маркований.

Як встановлено судом, при надходженні вагону № 67189852 на станцію Красний лиман ОСОБА_3 залізниці, на підставі акту загальної форми №3 від 03.01.2016р. (а.с.50), при прийманні вагону було виявлено, що завантаження вантажу нижче бортів на 300 мм., поверхня розрівнена, засніжена, зліва над 5-6 люком в наявності поглиблення довжиною 3000 мм по всій ширині вагону, на конус до люків. Наявний зазор між кришкою 6-го люку зліва і армировочним листом шкворневої балки 60*1000 мм., проглядається часткове закладення дошкою. Теча вантажу усунена шляхом закладення зазору паклею. Вагон відєднаний для перевірки на ваги.

11.01.2016р. було складено відповідний комерційний акт серії АЯ № 482375/2/1 (а.с.22).

Вказаним актом встановлено, що при комісійному огляді вагону зясувалось, що ліворуч наявний зазор між кришкою люка № 6 та армировочним листом шкворневої балки 60*1000мм. Зазор закладено дошкою, паклею. Інші люки закриті, вагон бездвірний. Течі вантажу немає. Навантаження нижче бортів 300 мм., поверхня вантажу засніжена. Ліворуч над 5-6 люками заглиблення 3000 мм. На ширину вагона на конус до люка. За документом значиться тара 20 500 кг., нетто 69 000 кг. При комісійному зважуванні на справних 150 тонних залізничних вагах зясувалось: вага брутто 76 200 кг, тара за документом 20 500 кг, нетто 55 700 кг, що менше документа на 13 300 кг. При повторній перевірці недостача підтвердилась.

Вказане і призвело до звернення Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Облпаливо" до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з перевізника вартості втраченого під час перевезення вугілля марки АМ (13-25) у розмірі 13 300 кг на суму 30 894,50 грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, а також заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Наявна в матеріалах справи залізнична накладна №50704873 (а.с.23) свідчить про встановлення між сторонами договірних правовідносин з перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 924 Цивільного кодексу України, яка цілком кореспондується з нормами статті 113 Статуту залізниць України, визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

При цьому відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниця повинна забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Виходячи з наведених положень, підставою для покладення на залізницю відповідальності у вигляді відшкодування вартості прийнятого до перевезення вантажу є саме втрата вантажу з вини залізниці.

Згідно із ст. 8 Статуту залізниць перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.23), завантаження вагону № 67189852 проводилося засобами і силами відправника вантажу - ТОВ „Андерсон Груп, яким було самостійно визначено вагу вантажу перед відправленням вагону.

При цьому, згідно до ч.3 ст.308 ГК України, вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення.

Крім того, відповідно до ст. 31 Статуту залізниць України придатність рухомого складу (вагонів) для перевезення вантажу в комерційному відношенні у випадку, якщо завантаження здійснюється засобами відправника, визначається саме останнім.

Відповідно до ст. 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, відправник зобов'язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством.

Пунктами 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001р. встановлено, що у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

При цьому, відповідно до п. 6.6.6 "Інструкції по підготовці вантажних вагонів до перевезень" від 07.05.2002р., особливу увагу слід звертати на дотримання установлених розмірів конструктивних зазорів площини прилягання кришок люків до балок вагона, щоб запобігти просипанню вантажів дрібних фракцій. Кришки люків повинні повинні закриватись щільно. Місцеві зазори між кришкою люка і площиною її прилягання допускаються не більше 5 мм.

Згідно зі ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобовязана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

На відомості комерційного акту (акту загальної форми), в разі оформлення його з порушеннями може подаватись письмова скарга в порядку п.16 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 р. за № 567/6855 (із змінами).

Суд, дослідивши текст комерційного акту від АЯ №482375 від 11.01.2016р. (а.с.22), а також актів загальної форми (а.с.72, 763), на які скарга на підставі п.16 Правил складання актів не подавалась, зазначає, що навантаження відправником здійснювалось у непідготовлений належним чином вагон №67189852, оскільки ліворуч між кришкою люка № 6 та армировочним листом шкворневої балки був наявний зазор 60*1000мм, який тільки 3.01.2016р. було закладено дошкою та паклею.

Отже, суд вважає, що вантажовідправник міг бачити несправності до здійснення завантаження вантажу у вантажний транспорт, проте ніяких заходів, спрямованих на усунення зазору, не прийняв та не підготував вагон для перевезення даного виду вантажу. Дані, обставини справи могли частково спричинити втрату вантажу у вагоні №67189852.

Таким чином, суд доходить висновку про наявність вини відправника у втраті вантажу в процесі перевезення.

Разом з тим, як вже було зазначено вище, згідно ч.1 п.110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу.

В п.111 Статуту залізниць України перелічені підстави, за наявності яких залізниця звільняється від відповідальності, зокрема, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час його перевезення.

Як встановлено судом, вантаж вугілля марки АМ (13-25) було завантажено вантажовідправником у справний в технічному відношенні вагон відкритого типу, вантаж було прийнято залізницею до перевезення без зауважень.

При цьому суд вважає, що наявність поглиблень довжиною 3000 мм по всій ширині вагону, на конус до люків, про що зазначено у комерційному акті, свідчить також і про доступ до вантажу у вагонах та наявність ознак втрати вантажу в процесі його перевезення.

В п.п.114,115 Статуту залізниць України закріплено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі...; недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Так, в матеріалах справи міститься довідка відправника (ТОВ „Андерсон Груп) (а.с.24), яка підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу за залізничною накладною №50704873 від 16.12.2015р. у вагоні № 67189852.

Відповідно до вказаного документу загальна вартість вантажу з урахуванням його кількості в розмірі 69т. та вартості за 1 т. 2 450,00 грн. з ПДВ, становить 169 050,00 грн.

Як встановлено судом, розрахунок позовних вимог здійснений позивачем, виходячи із вартості вантажу, маса відповідальної недостачі вугілля у вагоні №67189852 визначена, як 12 610 кг, ціна однієї тонни вугілля марки АМ (13-25) -2 450,00 грн. з ПДВ, норма недостачі становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах, недостача по комерційному акту 13 300 кг. Зазначені суми цілком підтвердилися також при перевірці розрахунку, зробленого ПрАТ „Виробниче обєднання „Облпаливо (а.с.10).

За таких обставин, приймаючи до уваги спільну вину у втраті вантажу відправника та перевізника, обєктивну неможливість вирахування точної кількості втраченого товару внаслідок дій кожного з відповідачів, відповідальність покладається на них в пропорції 70% на залізницю, 30% на відправника.

Враховуючи, що позивачем вимог до відправника (ТОВ „ОСОБА_4) не заявлено, та позивач на відповідне питання суду зазначив про відсутність намірів залучення останнього до участі у справі в якості іншого відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

При цьому, належним відповідачем у справі є саме Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця", оскільки на момент укладення договору перевезення вищевказане товариство вже було зареєстровано як юридична особа правонаступник Державного підприємства Одеська залізниця.

Тим більше, що як вбачається з спеціального витягу з ЄДР (а.с.59-60), ДП Одеська залізниця знаходиться в процесі припинення (на кінцевій стадії), що також було підтверджено представником обох відповідачів, тому покладення відповідальності на останню унеможливить виконання рішення та порушить право позивача.

З урахуванням часткового задоволення позову, судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.ст.44,49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Облпаливо" (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 70/1, ) 21 626 /двадцять одна тисяча шістсот двадцять шість/ грн. 15 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 964 /девятсот шістдесят чотири/ грн. 60 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 липня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська