РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016Справа №910/9667/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Екодонресурс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Альведен-3000»
простягнення 481750 грн. 69 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Жукова Л.А. - представник за довіреністю б/н від 01.03.2016;

від відповідача 1: не з'явились.

від відповідача 2: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.05.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екодонресурс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Альведен-3000» про солідарне стягнення 481750 грн. 69 коп.

Позовні вимоги до відповідача 1 обгрунтовані тим, що відповідач 1 в порушення норм чинного законодавства та укладеного між сторонами Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015 не сплатив позивачу проценти (відсотки) за користування кредитом у жовтні - листопаді 2015 року у сумі 481750 грн. 69 коп., у зв'язку з чим у відповідача 1 виникла заборгованість у розмірі 481750 грн. 69 коп.

Позовні вимоги до відповідача 2 обгрунтовані тим, що відповідач 2 є поручителем відповідача 1 за Договором фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015 (на підставі Договору поруки від 01.12.2015) та в силу положень законодавства України та договору поруки відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 порушено провадження у справі № 910/9667/16; розгляд справи призначено на 14.06.2016.

14.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 1 надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач 1 зазначив, що позивач надав йому кредит на загальну суму 11637600 грн. 00 коп., у зв'язку з чим між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015. Крім того, відповідач 1 зазначив, що ним були сплачені відсотки за користування кредитом за період з червня 2015 року по вересень 2015 року, у підтвердження чого долучив до матеріалів справи відповідні платіжні доручення.

Однак, відповідач 1 зазначив, що сума нарахованих позивачем відсотків (процентів) за жовтень - листопад 2015 року у розмірі 481750 грн. 69 коп., відповідачем 1 сплачена позивачу не була.

З огляду на викладене, відповідач 1 у письмових поясненнях визнав позовні вимоги та просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача 1 за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 14.06.2016 представник відповідача 2 подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що не може виконати свій обов'язок як поручитель з погашення заборгованості відповідача 1 перед позивачем за кредитним договором, оскільки грошові кошти відповідача 2 знаходяться на рахунку, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Укрінбанк», щодо якого з 25.12.2015 розпочато процедуру виведення з ринку. При цьому, відповідач 2 зазначив, що вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 05.07.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 05.07.2016 подав письмові пояснення по справі, надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача 1 у судове засідання 05.07.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 422.

Представник відповідача 2 у судове засідання 05.07.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 14.06.2016 та розпискою про відкладення розгляду справи від 14.06.2016.

У судовому засіданні 05.07.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 4.2 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» предметом діяльності товариства є надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, надання послуг з фінансового лізингу, факторинг, залучення фінансових активів від юридичних осіб з зобов'язанням щодо наступного їх повернення, надання позики, надання гарантій та поручительств.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» здійснює фінансову діяльність на підставі Свідоцтва, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ФК№467 від 29.04.2014 (реєстраційний номер 13102574), та відповідно до додатку до вказаного свідоцтва Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» має право надавати такі фінансові послуги без отримання ліцензій та/або дозволів: надання гарантій, надання поручительств, надання позики, факторинг, фінансовий лізинг, надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, залучення фінансових активів юридичних осіб із зобов'язанням щодо наступного їх повернення (копія Свідоцтва ФК№467 від 29.04.2014 та додатку до нього долучено позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 14.06.2016).

16.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» (кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екодонресурс» (позичальник) укладено Договір фінансового кредиту № 12, відповідно до умов якого кредитодавець на положеннях та умовах цього договору зобов'язується надати позичальнику фінансовий кредит на умовах: сума кредиту - 7425000 грн. 00 коп.; дата видачі кредиту - 16.06.2015; строк кредиту - 1827 днів; напрямки використання - поповнення обігових коштів.

Додатковою угодою № 2 від 30.09.2015 сторони збільшили розмір кредиту, зазначивши, що сума кредиту становить 8000000 грн. 00 коп.; Додатковою угодою № 3 від 23.10.2015 - сума кредиту становить 9000000 грн. 00 коп.; Додатковою угодою № 4 від 23.12.2015 - сума кредиту становить 11000000 грн. 00 коп.; Додатковою угодою № 5 від 24.05.2016 - сума кредиту становить 12000000 грн. 00 коп.

Згідно з п. 2.1 Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015 кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і повернення, без забезпечення.

Відповідно до п. 2.4 Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015 надання кредитних коштів здійснюється протягом 3 банківських днів з дня підписання цього договору.

Згідно з п. 7.1 Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 16.06.2020, а в частині невиконаних зобов'язань клієнта - до повного та належного їх виконання.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з нормами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить стягнути проценти (відсотки), нараховані позивачем за користування відповідачем 1 кредитними коштами у період з 01.10.2015 по 30.11.2015.

Судом встановлено, що у період з 17.06.2015 по 30.09.2015 позивач надав відповідачу 1 кредит, відповідно до умов Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015, на загальну суму 7670000 грн. 00 коп., що підтверджується довідками Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» вих № 06.301-186/5067 від 16.06.2016 (долучена позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 05.07.2016) та вих № 06.301-186/4635 від 08.06.2016 (долучена позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 14.06.2016), а також банківськими виписками з рахунку позивача (долучені позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 05.07.2016).

Таким чином, з 30.09.2015 відповідач 1 користувався грошовими коштами (кредитом), наданими позивачем відповідно до Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015, загальною сумою 7670000 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що 16.10.2015 позивач надав відповідачу 1 кредитні кошти у розмірі 300000 грн. 00 коп., 29.10.2015 - 165000 грн. 00 коп., 11.11.2015 - 390000 грн. 00 коп., 26.11.2015 - 120000 грн. 00 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» вих № 06.301-186/5067 від 16.06.2016 та вих № 06.301-186/4635 від 08.06.2016, а також банківськими виписками з рахунку позивача, у зв'язку з чим загальний розмір кредиту збільшився та станом на 30.11.2015 становив 8645000 грн. 00 коп.

Доказів повернення відповідачем 1 частин кредиту у вказаний період сторонами суду не надано.

Відповідно до п. 1.1 Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015 позичальник сплачує кредитодавцю за користування кредитом 35% річних від суми кредиту, що фактично перебуває у користуванні позичальника, зі сплатою відсотків при поверненні останньої суми заборгованості за кредитом (в кінці строку кредиту).

Додатковою угодою № 1 від 16.06.2015 сторони доповнили умови Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015, зазначивши, що нарахування відсотків (процентів) за користування кредитом здійснюється виходячи з фактичних залишків заборгованості, фактичної кількості днів користування (у році умовно 360 днів), відсоткової (процентної) ставки, передбаченої п. 1.1 договору (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360 днів»). День надання та день повернення кредитних коштів враховується як повні дні користування коштами та у повному обсязі включаються до розрахунку відсотків.

Крім того, Додатковою угодою № 1 від 16.06.2015 сторони домовились викласти підпункт а) пункту 1.1 договору в новій редакції, вказавши, що позичальник сплачує кредитодавцю за користування кредитом 35% річних від суми кредиту, що фактично перебуває у користуванні позичальника. Відсотки (проценти) нараховуються кредитодавцем щомісячно та сплачуються позичальником протягом 3-х місяців, наступних за місяцем, в якому нараховані відсотки.

Додатковими угодами №№ 2 - 5 до Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015 зміни до підпункту а) пункту 1.1 договору щодо розміру процентів, їх нарахування та строку сплати сторонами не вносились.

Судом встановлено, що за користування відповідачем 1 кредитними коштами у жовтні 2015 року позивачем були нараховані проценти (відсотки) за користування кредитом на суму 236313 грн. 19 коп., а за користування кредитними коштами у листопаді 2015 року - проценти (відсотки) на суму 245437 грн. 51 коп., що відображено у розрахунку заборгованості та актах звірки взаємних розрахунків за Договором фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015, які підписані представниками позивача та відповідача та скріплені печатками юридичних осіб сторін (долучений відповідачем 1 та позивачем до матеріалів справи 14.06.2016).

Перевіривши розмір нарахованих позивачем процентів, суд дійшов висновку, що порядок їх нарахування відповідає умовам, погодженим сторонами у Договорі фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015, та є обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до підпункту а) пункту 1.1 Додаткових угод №№ 1-5 до Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015 відсотки (проценти) нараховуються кредитодавцем щомісячно та сплачуються позичальником протягом 3-х місяців, наступних за місяцем, в якому нараховані відсотки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що проценти (відсотки), нараховані позивачем за користування відповідачем 1 кредитними коштами у жовтні 2015 року, відповідач 1 повинен був сплатити в строк до 31.01.2016 (включно), а відсотки, нараховані позивачем за користування відповідачем 1 кредитними коштами у листопаді 2015 року, - в строк до 29.02.2016 (включно).

Однак, судом встановлено, що відповідач 1 не сплатив позивачу відсотки за жовтень 2015 року у сумі 236313 грн. 19 коп. та відсотки за листопад 2015 року у сумі 245437 грн. 51 коп., зокрема відповідач 1 не надав суду доказів сплати позивачу відсотків (процентів) за користування кредитом у жовтні-листопаді 2015 року.

При цьому, 14.06.2016 через канцелярію суду відповідачем 1 долучено до матеріалів справи платіжні доручення про сплату відповідачем 1 відсотків за користування кредитом відповідно до Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015, з яких вбачається, що відповідач 1 сплатив позивачу відсотки (проценти) за червень - вересень 2015 року.

Доказів сплати відповідачем 1 процентів за користування кредитом за жовтень - листопад 2015 року відповідачем 1 суду не надано.

Факт несплати відповідачем 1 процентів за користування кредитом за жовтень - листопад 2015 року на загальну суму 481750 грн. 70 коп. відображено сторонами в акті звіряння розрахунків за Договором фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015, та визнаний відповідачем 1 у письмових поясненнях, поданих через канцелярію суду 14.06.2016.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача 1 підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Екодонресурс» у розмірі 481750 грн. 70 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екодонресурс» про стягнення 481750 грн. 69 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альведен-3000» про солідарне стягнення заборгованості зі сплати процентів (відсотків) за користування кредитом у жовтні-листопаді 2015 року у розмірі 481750 грн. 69 коп., суд зазначає таке.

Так, позовні вимоги до відповідача 2 обгрунтовані тим, що відповідач 2 є поручителем відповідача 1 за Договором фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015 (на підставі Договору поруки від 01.12.2015) та в силу положень законодавства України та договору поруки відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Судом встановлено, що 01.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альведен-3000» (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» (кредитор) укладено Договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Екодонресурс» (боржник) своїх зобов'язань згідно з Договором фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015 та додаткових угод до нього, укладеного між кредитором та боржником.

Відповідно до п. 2 Договору поруки від 01.12.2015 у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п. 8 Договору поруки від 01.12.2015 цей договір набирає сили з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання зобов'язань за Договором фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015, або до настання одного з випадків, передбачених п. 6 цього договору.

Додатковою угодою № 1 від 23.12.2015 сторони домовились викласти п. 1 договору поруки від 01.12.2015 у новій редакції, зазначивши, що поручитель поручається перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Екодонресурс» (боржник) своїх зобов'язань згідно з Договором фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015 та додаткових угод до нього, в тому числі зобов'язань згідно з Додатковою угодою № 4 від 23.12.2015 до Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015, котрою передбачено збільшення суми кредиту, який кредитор зобов'язується надати боржнику.

Додатковою угодою № 2 від 24.05.2016 сторони домовились викласти п. 1 договору поруки від 01.12.2015 у новій редакції, зазначивши, що поручитель поручається перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Екодонресурс» (боржник) своїх зобов'язань згідно з Договором фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015 та додаткових угод до нього, в тому числі зобов'язань згідно з Додатковою угодою № 5 від 24.05.2016 до Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015, котрою передбачено збільшення суми кредиту, який кредитор зобов'язується надати боржнику.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 2 від 24.05.2016 підписанням цієї додаткової угоди поручитель дає згоду на збільшення обсягу своєї відповідальності за основним зобов'язанням відповідно до Додаткової угоди № 5 від 24.05.2016 до Договору фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015, укладеного між кредитором і боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, уклавши з позивачем Договір поруки від 01.12.2015 відповідач 2 поручився перед кредитором (позивачем) за виконання боржником (відповідачем 1) свого обов'язку, зокрема, зі сплати процентів за Договором фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015.

Згідно з п. 6 Договору поруки від 01.12.2015 порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно з п. 7 Договору поруки від 01.12.2015 порука припиняється після заміни боржника, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Відповідно до ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Частинами 1 і 2 статті 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За приписами частин й статей 252 та 253 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Суд зазначає, що умови Договору поруки від 01.12.2015 про дію вказаного договору до моменту повного виконання зобов'язань за Договором фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015 не свідчать про те, що цим договором встановлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 Цивільного кодексу України, частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14.

Як встановлено судом, проценти (відсотки), нараховані позивачем за користування відповідачем 1 кредитними коштами у жовтні 2015 року, відповідач 1 повинен був сплатити в строк до 31.01.2016 (включно), а відсотки, нараховані позивачем за користування відповідачем 1 кредитними коштами у листопаді 2015 року, - в строк до 29.02.2016 (включно).

Таким чином, враховуючи дату звернення позивача з даним позовом до суду - 26.05.2016 (відповідно до вхідного реєстраційного штампу господарського суду), суд дійшов висновку, що позивач в межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явив вимогу до поручителя (відповідача 2).

При цьому, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача 2 із листом вих № б/н від 02.03.2016, в якому пропонував відповідачу 2 виконати умови Договору поруки від 01.12.2015 та сплатити заборгованість відповідача 1 за Договором фінансового кредиту № 12 від 16.06.2015.

Вказаний лист був отриманий відповідачем 2 03.03.2016, що підтверджується відміткою про його отримання (копія вказаного листа долучена позивачем до позовної заяви).

Доказів наявності інших підстав, передбачених п.п. 6, 7 Договору поруки та ст. 559 Цивільного кодексу України, для припинення поруки за Договором поруки від 01.12.2015, сторонами суду не надано.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альведен-3000» про солідарне стягнення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Екодонресурс» у розмірі 481750 грн. 69 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд зазначає, що запровадження процедури ліквідації банку, в якому відкритий рахунок відповідача 2, та на якому містяться грошові кошти відповідача 2, не є обставиною, яка звільняє поручителя (відповідача) від виконання зобов'язання, та юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екодонресурс» (01133, м. Київ, вул. Кутузова, буд. 18/7В; ідентифікаційний код: 37967423) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Альведен-3000» (04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 82-А; ідентифікаційний код: 37616719) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» (01010, м. Київ, вул. Гайцана Миколи, буд. 2, офіс 305; ідентифікаційний код: 38488377) грошові кошти у розмірі 481750 (чотириста вісімдесят одна тисяча сімсот п'ятдесят) грн. 69 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екодонресурс» (01133, м. Київ, вул. Кутузова, буд. 18/7В; ідентифікаційний код: 37967423) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» (01010, м. Київ, вул. Гайцана Миколи, буд. 2, офіс 305; ідентифікаційний код: 38488377) судовий збір у розмірі 3613 (три тисячі шістсот тринадцять) грн. 13 коп.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альведен-3000» (04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 82-А; ідентифікаційний код: 37616719) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» (01010, м. Київ, вул. Гайцана Миколи, буд. 2, офіс 305; ідентифікаційний код: 38488377) судовий збір у розмірі 3613 (три тисячі шістсот тринадцять) грн. 13 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 11.07.2016

Суддя І.М. Отрош