РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2016Справа №910/8953/16
за позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державна організація (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Шабліовська В.В. - представник за довіреністю № 131 від 29.10.2015;

від відповідача: Королецька В.А. - представник за довіреністю б/н від 08.06.2015;

від третьої особи 1: не з'явились;

від третьої особи 2: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.05.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані здійсненням під час тимчасової адміністрації позивача перевірки правочинів, вчинених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, у зв'язку з чим виявлено правочин, вчинений між позивачем та відповідачем щодо відступлення права вимоги, а саме, договір про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6259, який є нікчемним на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідно до протоколу №6 від 24.07.2015 засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу №26/ТА від 29.05.2015. Так, за вказаним правочином, на думку позивача, банк безоплатно здійснив відчуження майна (оскільки розрахунки за спірним договором було проведено через внутрішній рахунок банку, тоді-як постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ обмеженням щодо обов'язку ПАТ «УПБ» під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України); банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочин, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання позивачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

За таких обставин, позивач, керуючись ст. 216 Цивільного кодексу України, просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме зобов'язати відповідача повернути позивачу права майнової вимоги, отримані за договором про відступлення права вимоги від 26.05.2015, укладеним між позивачем та відповідачем, а також повернути оригінали документів, отримані згідно з актами приймання-передачі від 27.05.2015, за зобов'язаннями боржника, а саме: документи щодо позичальника банку - ОСОБА_3: кредитний договір №93 від 26.02.2008, іпотечний договір, посвідчений 26.02.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., за реєстровим №1778, договір довічного утримання, посвідчений 15.06.2007 державним нотаріусом 7 Київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В., за реєстровим №2у-1621, витяг з державного реєстру правочинів №4147654 від 15.06.2007; внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: внести зміни про суб'єктів в записі про іпотеку 9810040, змінити іпотекодержателя Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» на Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк»; внести зміни про суб'єктів в записі про обтяження 9996388, змінити обтяжувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» на Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.05.2016 порушено провадження у справі № 910/8953/16 та справу призначено до розгляду на 03.06.2016. До участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державну організацію (установу, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб".

01.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких третя особа 1 підтримує заявлений позивачем позов в повному обсязі.

02.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та відзив, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що під час укладення договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, сторонами не було допущено жодних вказаних в ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обставин, що могли стати підставою нікчемності правочину. Так, відповідач зазначає, що доводи про порушення сторонами при укладенні спірного договору обмежень, встановлених позивачу постановою Національного банку України від 30.04.2015, є необґрунтованими, оскільки вказана постанова є банківською таємницею, а тому є актом індивідуальної дії, чинність якого може бути направлено виключно на позивача. В той же час, викладені у даній постанові обмеження, зокрема, щодо заборони передавати в забезпечення майно та активи, не стосується предмету договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, оскільки останній за своєю правовою природою не є договором, який забезпечує виконання зобов'язання; щодо заборони позивачу використовувати для розрахунків в національній валюті прямі кореспондентські рахунки, а покладення обов'язку з проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України, відповідач зазначає, що вказане обмеження стосується виключно проведення міжбанківських переказів і не поширює свою дію на внутрішньобанківські операції позивача. Крім того, як зазначає відповідач, позивачем не доведено, яким чином при укладенні договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, відповідачу були надані пільги (переваги) перед іншими кредиторами, так само як не обґрунтовано доводи стосовно безоплатності вказаного договору.

03.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

У відповідності до норм статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 03.06.2016 оголошено перерву до 14.06.2016.

14.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

14.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи - ОСОБА_3

14.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Національного банку України надійшли письмові пояснення. В той же час, суд зазначає, що вказана особа не є учасником судового процесу у справі №910/8953/16, а отже вказані пояснення долучаються до справи, однак судом не досліджуються.

У судовому засіданні 14.06.2016 представник позивача підтримав клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні, яке було викладене у прохальній частині позову.

Ухвалою суду від 14.06.2016 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у закритому судовому засіданні; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3; розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено до 08.07.2016.

07.07.2016 відділом діловодства суду отримано від відповідача додаткові пояснення, відповідно до яких відповідач підтримує свої заперечення проти позову.

У судове засідання 08.07.2016 з'явились представники позивача та відповідача. Позивач підтримав позов, відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у запереченнях на позов.

Представники третьої особи 1 та 2 у судове засідання 08.07.2016 не з'явились, вимоги ухвали суду не виконали, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, про причини неявки у судове засідання суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 14.06.2016 (третя особа 1) та наявним в матеріалах справи поштовим поверненням ухвали суду від 14.06.2016 №05 (третя особа 2).

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 08.07.2016 за відсутності представників третьої особи 1 та 2.

У судовому засіданні 08.07.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

26.05.2015 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (первісний кредитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» (новий кредитор, відповідач) було укладено договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6259 (далі - Договір, копія якого була долучена позивачем до позову, а відповідачем - до заперечень на позов).

Згідно з п. 1 Договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до ОСОБА_3 (третя особа 2), а новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній п. 5 цього Договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за кредитним договором №93 від 26.02.2008 з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього та іпотечним договором від 26.02.2008, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим №1778, предметом якого є іпотека належного боржнику житлового об'єкта, а саме квартири загальною площею 56,30 кв.м. житловою площею 33,50 кв.м. за адресою АДРЕСА_1, які були укладені між Відкритим акціонерним товариством «Український професійний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк», та ОСОБА_3.

Суд відзначає, що копія кредитного договору №93 від 26.02.2008, укладеного між позивачем та третьою особою 2, долучена відповідачем до відзиву.

Як встановлено п. 2 Договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора за кредитним договором, в тому числі, але не виключно право вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісії та штрафних санкцій за кредитним договором в розмірі, який буде існувати на момент переходу права вимоги, вказаний в п. 3 цього договору, а також всі права іпотеко держателя за іпотечним договором.

Відповідно до п. 3 Договору, станом на 25.05.2015 заборгованість за кредитним договором №93 від 26.02.2008 становить 259456,56 грн.

За змістом п. 5 Договору, за відступлені права вимоги за кредитним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 259456,56 грн. без ПДВ, які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2 банківських днів з дня укладення цього договору. Ціна продажу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора за наступними реквізитами: отримувач платежу: Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк»; банк отримувача - Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк»; № рахунку: НОМЕР_1; ідентифікаційний код: 19019775; МФО: 300205; призначення платежу: «оплата за договором відступлення права вимоги від 26.05.2015».

Права вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі (п. 6 Договору).

Судом встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі від 27.05.2015, на підставі п. 6 договору про відступлення прав вимоги, укладеного між сторонами, позивач передає, а відповідач приймає права за зобов'язанням ОСОБА_3 та наступні документи: кредитний договір №93 від 26.02.2008; іпотечний договір, посвідчений 26.02.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., за реєстровим №1778, договір довічного утримання, посвідчений 15.06.2007 державним нотаріусом 7 Київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В., за реєстровим №2у-1621, витяг з державного реєстру правочинів №4147654 від 15.06.2007 (копія акту приймання-передачі від 27.05.2015 долучена до позову, витяг з вказаного акту - до заперечень на позов).

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про відступлення права вимоги (правочином щодо заміни кредитора в зобов'язанні).

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.05.2015 № 348 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015 № 107 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "УПБ", згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ". Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну. Тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" запроваджено строком на 3 місяці з 29.05.2015 р. по 28.08.2015 р. включно (копія постанови та рішення долучені до позову).

Судом встановлено, що наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» Л.О. Пантіної №26/ТА від 29.05.2015 вирішено здійснити перевірку договорів (інших правочинів), укладених позивачем протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (копія наказу долучена до позову).

Судом встановлено, що відповідно до протоколу №6 від 24.07.2015 засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу №26/ТА від 29.05.2015, комісією з перевірки договорів (інших правочинів) було виявлено наступні порушення норм законодавства при укладенні, зокрема, договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, а саме: постановою №293/БТ позивача було віднесено до категорії проблемних та запроваджено певні обмеження, зокрема заборонено передавати в забезпечення третім особам майно та активи Банку (десятий абзац пункту 3. Постанови №293/БТ). Так, договір відступлення було укладено 26.05.2015, під час дії обмежень, запроваджених Постановою №293/БТ, при цьому у цей період укладення таких договорів було Банку заборонено оскільки за своєю суттю вказаний договір відступлення мав на меті задоволення вимог кредитора Банку - ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС».

Також відповідно до протоколу №6 від 24.07.2015 засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу №26/ТА від 29.05.2015, розрахунки за договором відступлення проводилися шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитора, відкритому в Банку, на рахунки 2909 («Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами») позичальника Банку по Договору відступлення на рахунок НОМЕР_1. Таким чином, при розрахунках по договору відступлення, що здійснювалися в національній валюті України, платежі проходили не через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України, чим було прямо порушено заборону, встановлену Постановою №293/БТ, відповідно до якої під час здійснення особливого режиму контролю всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України; умови Договору відступлення, укладеного між Банком та ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», прямо передбачають передачу ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», що є одночасно кредитором Банку, майнових прав за Кредитним договором та надає кредитору Банку - ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» переваги перед іншими кредиторами. За таких обставин, комісією з перевірки договорів (інших правочинів) вирішено затвердити результати перевірки, якою виявлено договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6259, що є нікчемним згідно зі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (витяг з протоколу долучено до позову).

Судом встановлено, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» Л.О. Пантіною було складено повідомлення про нікчемність правочину, адресоване Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс», відповідно до якого останнє повідомляється про нікчемність договору про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259. Вказаним повідомленням про нікчемність правочину позивач просив повернути протягом десяти днів всі отримані згідно з умовами нікчемного договору оригінали документів (кредитні договори, договори забезпечення, всі інші документи відповідно до акту приймання-передачі від 27.05.2016) (копія повідомлення долучена до позову).

Судом встановлено, що відповідно до постанови Правління НБУ від 28 серпня 2015 № 562 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 серпня 2015 № 158, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» (копія постанови долучена позивачем до позову).

Згідно з даним рішенням з 31 серпня 2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «УПБ» та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «УПБ», визначені статтями 37 та 38, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіній Любові Олександрівні строком на 1 рік з 31 серпня 2015 року до 30 серпня 2016 року включно.(копія рішення долучена позивачем до позову).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на здійснення під час тимчасової адміністрації позивача перевірки правочинів, вчинених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, у зв'язку з чим виявлено правочин, вчинений між позивачем та відповідачем щодо відступлення права вимоги, а саме, договір про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6259, який є нікчемним на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідно до протоколу №6 від 24.07.2015 засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу №26/ТА від 29.05.2015. Так, за вказаним правочином, на думку позивача, банк безоплатно здійснив відчуження майна (оскільки розрахунки за спірним договором було проведено через внутрішній рахунок банку, тоді-як постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ обмеженням щодо обов'язку ПАТ «УПБ» під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України); банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочин, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання позивачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

За таких обставин, позивач, керуючись ст. 216 Цивільного кодексу України, просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме зобов'язати відповідача повернути позивачу права майнової вимоги, отримані за договором про відступлення права вимоги від 26.05.2015, укладеним між позивачем та відповідачем, а також повернути оригінали документів, отримані згідно з актами приймання-передачі від 27.05.2015, за зобов'язаннями боржника, а саме: документи щодо позичальника банку - ОСОБА_3: кредитний договір №93 від 26.02.2008, іпотечний договір, посвідчений 26.02.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., за реєстровим №1778, договір довічного утримання, посвідчений 15.06.2007 державним нотаріусом 7 Київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В., за реєстровим №2у-1621, витяг з державного реєстру правочинів №4147654 від 15.06.2007; внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: внести зміни про суб'єктів в записі про іпотеку 9810040, змінити іпотекодержателя Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» на Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк»; внести зміни про суб'єктів в записі про обтяження 9996388, змінити обтяжувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» на Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015 № 107 «Про запровадження тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк», згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк».

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Як встановлено судом, наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» Л.О. Пантіної №26/ТА від 29.05.2015 вирішено здійснити перевірку договорів (інших правочинів), укладених позивачем протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (копія наказу долучена до позову).

Як встановлено судом, відповідно до протоколу №6 від 24.07.2015 засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу №26/ТА від 29.05.2015, комісією з перевірки договорів (інших правочинів) було виявлено наступні порушення норм законодавства при укладенні, зокрема, договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, а саме: постановою №293/БТ позивача було віднесено до категорії проблемних та запроваджено певні обмеження, зокрема заборонено передавати в забезпечення третім особам майно та активи Банку (десятий абзац пункту 3. Постанови №293/БТ). Так, договір відступлення було укладено 26.05.2015, під час дії обмежень, запроваджених Постановою №293/БТ, при цьому у цей період укладення таких договорів було Банку заборонено оскільки за своєю суттю вказаний договір відступлення мав на меті задоволення вимог кредитора Банку - ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС».

Також, як встановлено судом, відповідно до протоколу №6 від 24.07.2015 засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу №26/ТА від 29.05.2015, розрахунки за договором відступлення проводилися шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитора, відкритому в Банку, на рахунки 2909 («Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами») позичальника Банку по Договору відступлення на рахунок НОМЕР_1. Таким чином, при розрахунках по договору відступлення, що здійснювалися в національній валюті України, платежі проходили не через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України, чим було прямо порушено заборону, встановлену Постановою №293/БТ, відповідно до якої під час здійснення особливого режиму контролю всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України; умови Договору відступлення, укладеного між Банком та ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», прямо передбачають передачу ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», що є одночасно кредитором Банку, майнових прав за Кредитним договором та надає кредитору Банку - ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» переваги перед іншими кредиторами. За таких обставин, комісією з перевірки договорів (інших правочинів) вирішено затвердити результати перевірки, якою виявлено договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6259, що є нікчемним згідно зі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (витяг з протоколу долучено до позову).

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Як встановлено судом, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» Л.О. Пантіною було складено повідомлення про нікчемність правочину, адресоване Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс», відповідно до якого останнє повідомляється про нікчемність договору про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259. Вказаним повідомленням про нікчемність правочину позивач просив повернути протягом десяти днів всі отримані згідно з умовами нікчемного договору оригінали документів (кредитні договори, договори забезпечення, всі інші документи відповідно до акту приймання-передачі від 27.05.2016) (копія повідомлення долучена до позову).

Спір у справі виник з підстав визнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» Л.О. Пантіною в порядку здійснення перевірки правочинів, вчинених протягом року до ведення в Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» тимчасової адміністрації, відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», спірного договору відступлення права вимоги нікчемним, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про застосування наслідків недійсності такого правочину.

За таких обставин, оскільки правочин, перевірка якого здійснюється в порядку ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», може вважатись нікчемним лише з підстав, передбачених цим законом, в справі про застосування наслідків нікчемних правочинів суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує їх нікчемність і настання певних юридичних наслідків. При цьому, суд керується нормами ст.ст. 215, 203 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України з огляду на те, що договір відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6259, має господарсько-правовий характер.

З огляду на заявлені підстави позову, позивач вважає, що договір відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6259, є нікчемним, оскільки банк за ним безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (оскільки фактично грошові кошти на рахунок банку не надходили, натомість були проведені штучні банківські транзакції), банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, а також з підстав того, що його умови передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно з приписами ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як зазначено вище, згідно з п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 1); банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим (п. 2); банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7).

Щодо договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, який, на думку позивача, є нікчемним, оскільки позивач (банк) безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ст. 626 Цивільного кодексу).

Як встановлено судом, за змістом п. 5 договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, за відступлені права вимоги за кредитним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 259456,56 грн. без ПДВ, які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2 банківських днів з дня укладення цього договору. Ціна продажу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора за наступними реквізитами: отримувач платежу: Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк»; банк отримувача - Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк»; № рахунку: НОМЕР_1; ідентифікаційний код: 19019775; МФО: 300205; призначення платежу: «оплата за договором відступлення права вимоги від 26.05.2015».

Таким чином, договір відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6259, є оплатним, оскільки сторони такого договору встановили вартість, яку відповідач повинен сплатити позивачу за відступлення права вимоги (259456,56 грн.).

Водночас, фактичне виконання сторонами договору, в тому числі здійснення відповідачем фактичної оплати за уступлене йому право вимоги, не входить до предмету дослідження у даній справі, з огляду на те, що питання недійсності (нікчемності) стосується наявності лише тих обставин, які були наявні на момент укладення оспорюваного (нікчемного) договору, а не тих обставин, які пов'язані з фактичним виконанням договору у майбутньому.

При цьому, доводи позивача стосовно безоплатності відступлення права вимоги/відмови від такого майнового права за договором про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованим у реєстрі за №6259, ґрунтуються на тому, що переказ коштів, за умовами даного договору було здійснено на внутрішній рахунок банку (№ рахунку: НОМЕР_1), в той час, як постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ було встановлено певні обмеження щодо діяльності банку.

З цього приводу суд зазначає, що з наданих позивачем до позову документів вбачається, що постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ було віднесено Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» до категорії проблемних строком до 180 днів; із дня прийняття цієї постанови та до кінця строку, визначеного в п. 1 цієї постанови, установлено для ПАТ «УПБ» обмеження, зокрема, не передавати в забезпечення майно та активи. При цьому, пунктом 6 постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ зобов'язано ПАТ «УПБ» під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України (крім операцій за розрахунками з міжнародними платіжними системами Українською міжбанківською платіжною системою (УкрКарт) згідно з укладеними договорами та за правочинами щодо цінних паперів з кореспондентським рахунком у ПАТ «Розрахунковий центр»).

За змістом ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних за умови його відповідності хоча б одному з таких критеріїв:

1) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків:щоденного розміру регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України мінімального розміру регулятивного капіталу - п'ять і більше разів та/або значення нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України нормативного значення цього нормативу - два і більше разів;

2) банк не виконав вимогу вкладника або іншого кредитора, строк якої настав п'ять і більше робочих днів тому, та/або встановлено факти невідображення в бухгалтерському обліку документів клієнтів банку, що не виконані банком у встановлений законодавством України строк;

3) системне порушення банком законодавства, що регулює питання запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму;

4) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків значення хоча б одного з нормативів ліквідності нижче мінімальних нормативних значень, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України, що розраховуються: за щоденними розрахунками - п'ять і більше разів; щодекади - два і більше разів;

4-1) обсяг негативно класифікованих активів банку (крім санаційного) становить 40 відсотків і більше загальної суми активів, за якими має оцінюватися ризик та формуватися резерв згідно з нормативно-правовими актами Національного банку України;

5) банк не має ефективних та адекватних систем внутрішнього контролю та/або управління ризиками, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку;

6) систематичне подання та/або оприлюднення недостовірної інформації або звітності з метою приховування реального фінансового стану банку, у тому числі щодо операцій із пов'язаними з банком особами.

Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з інших підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України.

Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

Ця норма не поширюється на операції щодо виконання зобов'язань у міжнародних та внутрішньодержавних платіжних системах і системах розрахунків та на операції з цінними паперами, що здійснюються згідно із законодавством.

Так, як встановлено судом, за змістом п. 5 договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, за відступлені права вимоги за кредитним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 259456,56 грн. без ПДВ, які сплачуються Публічному акціонерному товариству «Український професійний банк» на рахунок № НОМЕР_1, який є внутрішнім рахунком позивача.

При цьому, як вбачаться з поданої 14.06.2016 позивачем довідки від 13.06.2016 №01-10/1241 та довідки Головного управління Національного банку України по м. Києву та Київській області від 16.11.2010 №07-427/24584, в Головному управлінні НБУ по м. Києву та Київській області позивачу було відкрито кореспондентський рахунок в національній валюті №1.

За таких обставин, у відповідача, як сторони договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, до якої переходить право вимоги за кредитним договором, за умовами наведеного договору відступлення права вимоги виник обов'язок з оплати вартості відступленого права вимоги, що згідно з п. 5 даного договору складає 259456,56 грн.

Відтак, норми п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо нікчемності безоплатних правочинів банку/правочинів, за якими банк відмовляється від майнового права, в даному випадку не можуть бути застосовані як підстава нікчемності договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, оскільки, як встановлено вище, умовами зазначеного договору передбачено обов'язок нового кредитора (відповідача) здійснити перерахування на користь позивача грошових коштів за набуте право вимоги, а отже відчуження майнових прав банку за вказаним договором відбулось не безоплатно.

В той же час, доводи позивача щодо того, що перерахування відповідачем коштів на внутрішній рахунок банку позивача, який було вказано у спірному договорі (рахунок № НОМЕР_1) суперечить встановленим постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ обмеженням щодо обов'язку ПАТ «УПБ» під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України, як підстава нікчемності договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 як такого, що вчинений безоплатно/ за яким банк відмовляється від майнового права, судом не приймається з огляду на те, що вказане обмеження фактично стосується процедури здійснення самим позивачем розрахунків в національній валюті, які з огляду на зміст п. 6 постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ можуть здійснюватись виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Більше того, як передбачено ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

За таких обставин, оскільки встановлені п. 6 постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ обмеження щодо розрахунків, власне, стосуються порядку проведення відповідних міжбанківських розрахунків самим банком (позивачем), у суду відсутні підстави вважати, що сторонами при укладенні договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, в частині порядку проведення відповідачем розрахунків на користь позивача за відступлене майнове право вимоги було порушено названі обмеження.

Крім того, суд зазначає, що постанова Правління Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ, якою віднесено Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» до категорії проблемних, є актом індивідуальної дії, який не може встановлювати обов'язки та обмежувати права осіб, на яких дія такого акту не поширюється (в тому числі з огляду на те, що він не міг бути відомий інший особам, крім самого банку).

Також суд зазначає, що доводи позивача щодо нікчемності правочину (договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015) в порядку п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» базуються на обставинах вчинення стороною таких договорів (відповідачем) дій, спрямованих на проведення операцій з незаконного виведення активів банку шляхом проведення штучних внутрішніх транзакцій (перерахування коштів за договором на внутрішній рахунок банку), а прийняття такого виконання позивачем порушує встановлені постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ обмеження.

Відповідно до п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N 18, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд відзначає, що дослідження питання здійснення відповідачем оплати за наведеним вище договором про відступлення права вимоги (факту оплати/рахунку отримувача тощо) не входить до предмету доказування у даній справі, оскільки, як зазначено вище, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Таким чином, обставини недійсності (нікчемності) правочинів перевіряються судом саме на момент їх укладення, водночас питання виконання/невиконання сторонами погоджених умов договорів не пов'язано з недійсністю таких договорів.

Так, з огляду на те, що умовами договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, передбачено існування у відповідача обов'язку сплати за відступлені права вимоги за кредитним договором на користь позивача коштів в українських гривнях в розмірі 259456,56 грн., вказана обставина в жодному разі не може свідчити про нікчемність даного правочину як такого, що вчинений безоплатно/за яким банк відмовився від майнового права.

Стосовно ж доводів про те, що умови договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання відповідачеві переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, що в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчить про нікчемність такого правочину, суд зазначає таке.

Так, позивач зазначає, що надані відповідачу за договором про відступлення права вимоги переваги полягають у тому, що відповідач безпідставно отримав можливість вивести свої кошти з неплатоспроможного банку та позачергово задовольнити свої вимоги.

В той же час, суд відзначає, що наведені доводи не підтверджені жодними доказами, натомість передбачена умова договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, щодо обов'язку сплати відповідачем відповідної суми коштів за відступлене право вимоги, яка, власне, складає суму заборгованості боржника (третьої особи 2) за кредитним договором станом на 25.05.2015, на користь позивача не може свідчити про надання відповідачеві будь-яких пільг (переваг) при укладенні такого договору, як-от встановлення меншої вартості відступлення позивачем свого права вимоги (відносно самого права вимоги), відстрочення/розстрочення платежу тощо.

Стосовно ж доводів про те, що умови договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, передбачають зобов'язання банку, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, що в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчить про нікчемність такого правочину, суд зазначає, що дані доводи не підтверджені жодними доказами та, більше того, спростовуються передбаченими договором про відступлення права вимоги умовам щодо оплатності такого відступлення майнових прав.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати договір про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6259, нікчемним в порядку п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як встановлено судом, позивачем заявлено вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, а саме зобов'язати відповідача повернути позивачу права майнової вимоги, отримані за договором про відступлення права вимоги від 26.05.2015, укладеним між позивачем та відповідачем, а також повернути оригінали документів, отримані згідно з актами приймання-передачі від 27.05.2015, за зобов'язаннями боржника, а саме: документи щодо позичальника банку - ОСОБА_3: кредитний договір №93 від 26.02.2008, іпотечний договір, посвідчений 26.02.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., за реєстровим №1778, договір довічного утримання, посвідчений 15.06.2007 державним нотаріусом 7 Київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В., за реєстровим №2у-1621, витяг з державного реєстру правочинів №4147654 від 15.06.2007.

Відповідно до приписів ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Стосовно даної позовної вимоги позивача суд зазначає, що вказана вимога носить похідний характер від доводів про нікчемність правочину, а тому за відсутності доказів на підтвердження нікчемності договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, та відповідно встановлення судом відсутності підстав вважати даний договір нікчемним, відсутні і підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину у вигляді реституції.

За таких обставин, позов Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259) не підлягає задоволенню в цій частині.

При цьому, суд додатково наголошує, що вимога про зобов'язання відповідача повернути позивачу права майнової вимоги, отримані за договором про відступлення права вимоги від 26.05.2015, в порядку реституції, в будь-якому разі не є ефективним способом захисту права з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки майнові права, хоча за приписами ст. 190 Цивільного кодексу України, є майном, однак є неспоживною річчю, що, відповідно, не має уречевленої форми, а тому, з огляду на те, що у випадку наявності підстав вважати правочин (зокрема, договір відступлення права вимоги) недійсним (нікчемним), право вимоги, що є об'єктом такого договору, буде вважатись таким, що не передано новому кредитору.

Також позивачем заявлено вимогу про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: про суб'єктів в записі про іпотеку 9810040, змінити іпотекодержателя Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» на Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк»; про суб'єктів в записі про обтяження 9996388, змінити обтяжувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» на Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк».

Суд відзначає, що позов не містить жодного нормативно-правового обґрунтування вказаної вимоги позивача, однак така вимога, щодо забезпечувального договору (іпотечного договору) відносно основного (кредитного договору) також носить похідний характер від доводів про нікчемність правочину (договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259), а тому за відсутності доказів на підтвердження нікчемності останнього, в будь-якому разі відсутні і підстави для внесення відповідних змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, позов Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також не підлягає задоволенню в цій частині.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 13.07.2016

Суддя І.М. Отрош