ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.07.2016р. Справа № 905/1595/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Паюновій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Головний спеціалізований конструкторсько-технологічний інститут, м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення 182 948 грн. 22 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю б/н від 30.06.2016р.

від відповідача: представник не зявився.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.07.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна, м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства Головний спеціалізований конструкторсько-технологічний інститут, м. Маріуполь, Донецька область, про стягнення 183 841 грн. 18 коп.

Ухвалою суду від 04.05.2016р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 17.05.2016р. Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою суду від 14.06.2016р. строк розгляду спору було продовжено на 15 днів до 14.07.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на збільшення розміру основного боргу внаслідок збільшення курсу долара США в розмірі 183 841 грн. 18 коп. згідно п.7 Субліцензійного договору №1184/12-13 від 23.12.2013 року. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 1109, 526, 610, 625 Цивільного кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях 07.06.2016р., 14.06.2016р. та 05.07.2016р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилався на п.7 Субліцензійного договору №1184/12-13 від 23.12.2013 року. 14.06.2016р. в судовому засіданні позивач надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача 182 948 грн. 22 коп.

Суд розглядає справу з урахуванням наданої заяви.

Відповідач про судові засідання 17.05.2016р., 07.06.2016р., 14.06.2016р. та 05.07.2016р. був повідомлений належним чином, про що свідчать штампи поштових відправлень та повідомлення про вручення рекомендованих листів з відміткою про їх отримання 24.05.2016р., однак у засідання суду представника не направив, відзив на позов не надав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив. 07.06.2016р. та 05.07.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшло клопотання припинити провадження по справі №905/1596/16, оскільки є рішення між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав.

З огляду на достатність наявних в матеріалах справи документів для правильного вирішення спору, враховуючи, що неявка в судове засідання належним чином повідомленого відповідача та ненадання ним відзиву на позовну заяву не впливає на правову оцінку спірних правовідносин та не перешкоджає вирішенню справи, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна (далі ліцензіат) та Публічним акціонерним товариством Головний спеціалізований конструкторсько-технологічний інститут (далі субліцензіат) був укладений субліцензійний договір №1184/12-13 від 23.12.2013р. (далі договір), за умовами якого ліцензіат в порядку та на умовах договору за винагороду (роялті) надав субліцензіату право на користування програмним забезпеченням, перелік якого погоджений сторонами в додатках до договору, що є його невідємними частинами.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.07.2015р. по справі №908/3812/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Головний спеціалізований конструкторсько-технологічний інститут на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна заборгованість за субліцензійним договором №1184/12-13 від 23.12.2013р. у сумі 180 452 грн. 40 коп., інфляційні втрати у сумі 97 722 грн. 44 коп., 3% річних у сумі 6 383 грн. 56 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 5 691 грн. 17 коп.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.10.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Головний спеціалізований конструкторсько-технологічний інститут, м. Маріуполь, Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 13.07.2015р. у справі №908/3812/15 - задоволено.

Рішення господарського суду Донецької області від 13.07.2015р. у справі №908/3812/15 - скасовано частково.

Викладено резолютивну частину рішення господарського суду Донецької області від 13.07.2015р. у справі №908/3812/15 наступним чином:

Припинити провадження по справі №908/3812/15 в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 108271,44грн.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Головний спеціалізований конструкторсько-технологічний інститут (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, ідентифікаційний код 13504966) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна (03680, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4Б, ідентифікаційний код 36273889) заборгованість за субліцензійним договором №1184/12-13 від 23.12.2013р. у сумі 72180,96грн., інфляційні втрати у сумі 41605,94грн., 3% річних у сумі 2432,40грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2324,39грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Відповідно до ст. 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об'єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містить ч.ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем виконані зобовязання за договором, що підтверджується актом №1 від 08.01.2014р. приймання-передачі ліцензій згідно додатку №1 від 23.12.2013р. до субліцензійного договору №1184/12-13 від 23.12.2013р., з якого вбачається, що ліцензіат передав, а субліцензіат прийняв постійні (тимчасові) ліцензії, загальний розмір роялті за 1-е півріччя користування з 01 січня 2014р. по 30 червня 2014р. складає суму у розмірі 216 542 грн. 86 коп. без ПДВ.

Відповідач оплату роялті здійснив з порушенням строків встановлених, пунктом 6 Додатку №1 від 23.12.2013р. до субліцензійного договору №1184/12-13 від 23.12.2013р., а саме:

03.02.2014р. в сумі 36 090 грн. 48 коп. (строк платежу 15 січня 2014р.);

24.02.2014р. в сумі 36 090 грн. 48 коп. (строк платежу 15 лютого 2014р.);

08.04.2014р. в сумі 36 090 грн. 48 коп. (строк платежу 15 березня 2014р.);

24.04.2014р. в сумі 36 090 грн. 48 коп. (строк платежу 15 квітня 2014р.);

23.11.2014р. в сумі 72 180 грн. 96 коп. (строк платежу 15 травня 2014р. 36 090 грн. 48 коп. та 15 червня 2014р. 36 090 грн. 48 коп.).

Відповідно ж до п. 7 додатку № 1 сторони домовились, що у випадку зміни (збільшення/зменшення) «Курсу долара», за наявності письмової вимоги будь-якої із сторін сума роялті, що підлягає сплаті, підлягає перерахунку по наступній формулі:

С = В х (К2/К1) грн., де:

В - неоплачена сума роялті в національній валюті України на дату підписання даного договору або відповідної додаткової угоди про продовження терміну дії даного договору;

С - сума роялті в національній валюті України, що має бути сплачена згідно з умовами даного договору;

К1 - вартість 100 доларів США в національній валюті України згідно з «Курсом долара» на дату підписання даного договору або відповідної додаткової угоди про продовження терміну дії даного договору;

К2 - вартість 100 доларів США в національній валюті України згідно з «Курсом долара» на дату платежу.

Частина 1 ст. 632 Цивільного кодексу України передбачає, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що п. 7.1 договору сторони окремо передбачили порядок надсилання повідомлень, згідно якого, будь-які повідомлення, заяви, попередження, претензії повинні бути виконані в письмовій формі і вручені під розписку, або надіслані рекомендованим або цінним листом, чи передані по факсимільному апарату або засобами електронної пошти.

Суд також звертає увагу, що господарське судочинство передусім здійснюється на засадах змагальності сторін, яка передбачає обґрунтування останніми своїх вимог та заперечень поданими суду доказами. В силу ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, поданими суду належними та допустимими доказами.

30.03.2016р. позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу за вих. № 72 від 30.03.2016р. в якій позивач здійснив розрахунок у відповідності з п. 7 додатку № 1 до договору та просив сплатити збільшений розмір основного боргу за субліцензійним договором №1184/12-13 від 23.12.2013р. в сумі 183 841 грн. 18 коп.

Дана вимога була залишена відповідачем не виконаною. У зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача курсову різницю згідно умов п. 7 Додатку № 1 до договору в розмірі 182 948 грн. 22 коп. за період з січня 2014р. по червень 2014р., а саме: за січень 2014р. курсову різницю в сумі 1 442 грн. 76 коп., за лютий 2014р. - в сумі 4 271 грн. 95 коп., за березень 2014р. - в сумі 15 203 грн. 62 коп., за квітень 2014р. - в сумі 15 572 грн. 13 коп., за травень 2014р. - в сумі 73 228 грн. 88 коп., за червень 2014р. - в сумі 73 228 грн. 88 коп.

Згідно з частиною другою статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що здійснення перерахунку сум роялті за січень-червень 2014р. є обґрунтованим та законним.

В розділі «Терміни та визначення» субліцензійного договору №1184/12-13 від 23.12.2013р. наведено наступне визначення терміну курс долара середньозважений курс національної валюти України стосовно долара США відповідно до продажу доларів США на готівковому ринку, наведений на сайті http://bank.gov.ua/control/uk/allinfo.

Так, станом на 03.02.2014р. вартість 100 дол. США за курсом НБУ становила 860,2683 грн. Розрахунок: 36 090,48х(860,2683/827,20)=37 533,24 грн. Тобто, збільшення суми роялті за січень 2015р. становить 1 442,76 грн.

Станом на 24.02.2014р. вартість 100 дол. США за курсом НБУ становила 925,72 грн. Розрахунок: 36 090,48х(925,72/827,20)=40 362,43 грн. Отже, курсова різниця за лютий 2015р. становить 4 271,95 грн.

Станом на 08.04.2014р. вартість 100 дол. США за курсом НБУ становила 1175,6695 грн. Розрахунок: 36 090,48х(1175,6695/827,20)=51 294,10 грн. Отже, курсова різниця за березень 2014р. становить 15 203,62 грн.

Станом на 24.04.2014р. вартість 100 дол. США за курсом НБУ становила 1184,116грн. Розрахунок: 36 090,48х(1184,116/827,20)=51 662,61 грн. Отже, курсова різниця за квітень 2014р. становить 15 572,13 грн.

Станом на 23.11.2015р. вартість 100 дол. США за курсом НБУ становила 2505,2 грн. Розрахунок: 36 090,48х(2505,2/827,20)=109 319,37 грн. Отже, курсова різниця за травень 2014р. становить 73 228,89 грн.

Станом на 23.11.2015р. вартість 100 дол. США за курсом НБУ становила 2505,2 грн. Розрахунок: 36 090,48х(2505,2/827,20)= 109 319,37 грн. Отже, курсова різниця за червень 2014р. становить 73 228,89 грн.

Таким чином, роялті за період з січня по червень 2014р. повинні бути збільшені на суму курсової різниці 182 948 грн. 24 коп.

Клопотання відповідача про припинення провадження по справі №905/1596/16, оскільки є рішення між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, судом відхиляється з наступних причин.

Суд відмовляючи в задоволенні вимог в рішенні суду по справі №908/3812/15 щодо стягнення курсової різниці роялті за субліцензійним договором №1184/12-13 від 23.12.2013р. посилався на відсутність письмової вимоги, тобто на недоведеність ліцензіатом моменту виникнення у субліцензіата зобовязання з оплати курсової різниці, що вказує на відсутність порушень з боку відповідача умов п.7 Додатку №1 від 23.12.2013р. до договору як підстави для звернення позивачем до суду з відповідною вимогою про стягнення курсової різниці суми роялті. Однак, як встановлено судом, 30.03.2016р. позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу за вих. № 72 від 30.03.2016р., в якій позивач просив сплатити збільшений розмір основного боргу за субліцензійним договором №1184/12-13 від 23.12.2013р. в сумі 183 841 грн. 18 коп., що і є підставою даної позовної заяви.

Крім того, у справі №908/3812/15 позивач просив стягнути курсову різницю роялті за субліцензійним договором №1184/12-13 від 23.12.2013р. у розмірі 65 341 грн. 16 коп., що відрізняється від суми заявленої до стягнення в даній позовній заяві, а саме 182 948 грн. 22 коп.

Наведене свідчить, про те що предмет та підстави у даній позовній заяві відрізняються від тих, що досліджені судом по справі №908/3812/15.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача курсової різниці роялті за субліцензійним договором №1184/12-13 від 23.12.2013р. за період з січня 2014р. по червень 2014р. на користь позивача в сумі 182 948 грн. 22 коп. обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 4 Закону України Про судовий збір, нормами якого визначені правові засади справляння судового збору, передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору визначена у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01.01.2016 мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1378 гривень.

У прохальній частині позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна просило стягнути з Публічного акціонерного товариства Головний спеціалізований конструкторсько-технологічний інститут, м. Маріуполь, Донецька область 183 841 грн. 18 коп.

При поданні позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна до заяви в якості підтвердження сплати судового збору було надано платіжне доручення №3737 від 12.04.2016р. на суму 2 757 грн. 63 коп.

При подані даного позову розмір судового збору фактично становить 2 757 грн. 62 коп.

У звязку з тим, що позивачем було зменшено розмір позовних вимог, а саме до 182 948 грн. 22 коп., розмір судового збору фактично становить 2 744 грн. 22 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.5.1 та п.5.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», статтею 7 Закону передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору.

Відповідного клопотання про повернення судового збору від позивача не надходило.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, ч.1 ст. 530, ст.ст. 533, 629, ч. 1 ст. 632, 1109 Цивільного кодексу України; ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 22, 28, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Головний спеціалізований конструкторсько-технологічний інститут (, місцезнаходження 87535, Донецька обл., місто Маріуполь, Іллічівський район, площа Машинобудівельників, будинок 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна (, місцезнаходження 03680, місто Київ, Соломянський район, вулиця Миколи Грінченка, будинок 4-Б) курсову різницю роялті за субліцензійним договором №1184/12-13 від 23.12.2013р. за період з січня 2014р. по червень 2014р. в сумі 182 948 грн. 22 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 744 грн. 22 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 05.07.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.07.2016р.

Суддя Ю.С. Мельниченко