ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.07.2016р. Справа № 905/1596/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Паюновій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Азовмаш, м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення 90 392 грн. 40 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю б/н від 30.06.2016р.

від відповідача: представник не зявився.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.07.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна, м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства Азовмаш, м. Маріуполь, Донецька область, про стягнення 90 392 грн. 40 коп.

Ухвалою суду від 04.05.2016р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 17.05.2016р. Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою суду від 14.06.2016р. строк розгляду спору було продовжено на 15 днів до 14.07.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на збільшення розміру основного боргу внаслідок збільшення курсу долара США в розмірі 90 392 грн. 40 коп. згідно п.7 Субліцензійного договору №1181/12-13 від 23.12.2013 року. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 1109, 526, 610, 625 Цивільного кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях 07.06.2016р., 14.06.2016р. та 05.07.2016р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилався на п.7 Субліцензійного договору №1181/12-13 від 23.12.2013 року.

Відповідач про судові засідання 17.05.2016р., 07.06.2016р., 14.06.2016р. та 05.07.2016р. був повідомлений належним чином, про що свідчать штампи поштових відправлень та повідомлення про вручення рекомендованих листів з відміткою про їх отримання 11.05.2016р., 24.05.2016р., 14.06.2016р. та 22.06.2016р., однак у засідання суду представника не направив, відзив на позов не надав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив. 07.06.2016р. та 04.07.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшло клопотання припинити провадження по справі №905/1596/16, оскільки є рішення між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав.

З огляду на достатність наявних в матеріалах справи документів для правильного вирішення спору, враховуючи, що неявка в судове засідання належним чином повідомленого відповідача та ненадання ним відзиву на позовну заяву не впливає на правову оцінку спірних правовідносин та не перешкоджає вирішенню справи, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна (далі ліцензіат) та Публічним акціонерним товариством Азовмаш (далі субліцензіат) був укладений субліцензійний договір №1181/12-13 від 23.12.2013р. (далі договір), за умовами якого ліцензіат в порядку та на умовах договору за винагороду (роялті) надав субліцензіату право на користування програмним забезпеченням, перелік якого погоджений сторонами в додатках до договору, що є його невідємними частинами.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.07.2015р. по справі №908/3811/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Азовмаш на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна заборгованість за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. у сумі 88 096 грн. 00 коп., інфляційні втрати у сумі 45 598 грн. 50 коп., 3% річних у сумі 3 128 грн. 00 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 736 грн. 45 коп.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.08.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Азовмаш, м. Маріуполь, Донецька область задоволено частково.

Рішення господарського суду Донецької області 13.07.2015 року у справі № 908/3811/15 скасовано в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Азовмаш, м. Маріуполь, Донецька область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна, м. Київ заборгованості за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. у сумі 52 857 грн. 60 коп., інфляційних втрат в сумі 28 795 грн. 06 коп., 3% річних в сумі 1 926 грн. 04 коп.

В скасованій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна, м. Київ задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Азовмаш на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна заборгованість за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. у сумі 35 238 грн. 40 коп., інфляційні втрати у сумі 16 803 грн. 44 коп., 3% річних у сумі 1 201 грн. 96 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 572 грн. 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Відповідно до ст. 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об'єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містить ч.ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем виконані зобовязання за договором, що підтверджується актом приймання-передачі ліцензій №1 від 08.01.2014р. згідно додатку №1 від 23.12.2013р. до субліцензійного договору №1181/12-13 від 23.12.2013 року, з якого вбачається, що ліцензіат передав, а субліцензіат прийняв постійні (тимчасові) ліцензії, загальний розмір роялті за 1-е півріччя користування з 01 січня 2014р. по 30 червня 2014р. складає суму у розмірі 105 715 грн. 20 коп. без ПДВ.

Відповідач оплату роялті здійснив з порушенням строків встановлених, пунктом 6 Додатку №1 від 23.12.2013р. до субліцензійного договору №1181/12-13 від 23.12.2013р., а саме:

11.02.2014р. в сумі 17 619 грн. 00 коп. (строк платежу 15 січня 2014р.);

24.02.2014р. в сумі 17 619 грн. 40 коп. (строк платежу 15 лютого 2014р.);

07.04.2014р. в сумі 17 619 грн. 20 коп. (строк платежу 15 березня 2014р.);

24.04.2014р. в сумі 17 619 грн. 20 коп. (строк платежу 15 квітня 2014р.);

26.11.2014р. в сумі 35 238 грн. 40 коп. (строк платежу 15 травня 2014р. 17 619 грн. 20 коп. та 15 червня 2014р. 17 619 грн. 20 коп.).

Відповідно ж до п. 7 додатку № 1 сторони домовились, що у випадку зміни (збільшення/зменшення) «Курсу долара», за наявності письмової вимоги будь-якої із сторін сума роялті, що підлягає сплаті, підлягає перерахунку по наступній формулі:

С = В х (К2/К1) грн., де:

В - неоплачена сума роялті в національній валюті України на дату підписання даного договору або відповідної додаткової угоди про продовження терміну дії даного договору;

С - сума роялті в національній валюті України, що має бути сплачена згідно з умовами даного договору;

К1 - вартість 100 доларів США в національній валюті України згідно з «Курсом долара» на дату підписання даного договору або відповідної додаткової угоди про продовження терміну дії даного договору;

К2 - вартість 100 доларів США в національній валюті України згідно з «Курсом долара» на дату платежу.

Частина 1 ст. 632 Цивільного кодексу України передбачає, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що п. 7.1 договору сторони окремо передбачили порядок надсилання повідомлень, згідно якого, будь-які повідомлення, заяви, попередження, претензії повинні бути виконані в письмовій формі і вручені під розписку, або надіслані рекомендованим або цінним листом, чи передані по факсимільному апарату або засобами електронної пошти.

Суд також звертає увагу, що господарське судочинство передусім здійснюється на засадах змагальності сторін, яка передбачає обґрунтування останніми своїх вимог та заперечень поданими суду доказами. В силу ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, поданими суду належними та допустимими доказами.

21.03.2016р. позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу за вих. № 64 від 18.03.2016р. в якій позивач здійснив розрахунок у відповідності з п. 7 додатку № 1 до договору та просив сплатити збільшений розмір основного боргу за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. в сумі 90 392 грн. 40 коп.

Дана вимога була залишена відповідачем не виконаною. У зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача курсову різницю згідно умов п. 7 Додатку № 1 до договору в розмірі 90 392 грн. 40 коп. за період з січня 2014р. по червень 2014р.

Згідно з частиною другою статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином суд дійшов висновку, що здійснення перерахунку сум роялті за січень-червень 2014р. є обґрунтованим та законним.

Згідно детального розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем, курсова різниця згідно умов п. 7 Додатку № 1 до договору за період з січня 2014р. по червень 2014р. складає 90 518 грн. 86 коп., а саме: за січень 2014р. курсова різниця 1 054 грн. 49 коп., за лютий 2014р. - 2 085 грн. 55 коп., за березень 2014р. - 7 155 грн. 38 коп., за квітень 2014р. - 7 602 грн. 24 коп., за травень 2014р. - 36 310 грн. 60 коп., за червень 2014р. - 36 310 грн. 60 коп., однак заяви про збільшення розміру позовних вимог позивачем не було надано.

В розділі «Терміни та визначення» субліцензійного договору №1181/12-13 від 23.12.2013р. наведено наступне визначення терміну курс долара середньозважений курс національної валюти України стосовно долара США відповідно до продажу доларів США на готівковому ринку, наведений на сайті http://bank.gov.ua/control/uk/allinfo.

Так, станом на 11.02.2014р. вартість 100 дол. США за курсом НБУ становила 870,7448 грн. Розрахунок: 17 619,20х(870,7448/827,20)=18 546,70 грн. Тобто, збільшення суми роялті за січень 2015р. становить 927,50 грн.

Станом на 24.02.2014р. вартість 100 дол. США за курсом НБУ становила 925,72 грн. Розрахунок: 17 619,20х(925,72/827,20)=19 704,75 грн. Отже, курсова різниця за лютий 2015р. становить 2 085,55 грн.

Станом на 07.04.2014р. вартість 100 дол. США за курсом НБУ становила 1163,1363 грн. Розрахунок: 17 619,20х(1 163,1363/827,20)=24 774,58 грн. Отже, курсова різниця за березень 2014р. становить 7 155,38 грн.

Станом на 24.04.2014р. вартість 100 дол. США за курсом НБУ становила 1 184,116 грн. Розрахунок: 17 619,20х(1 184,116/827,20)=25 221,44 грн. Отже, курсова різниця за квітень 2014р. становить 7 602,24 грн.

Станом на 26.11.2015р. вартість 100 дол. США за курсом НБУ становила 2531,5 грн. Розрахунок: 17 619,20х(2 531,5/827,20)=53 929,80 грн. Отже, курсова різниця за травень 2014р. становить 36 310,60 грн.

Станом на 26.11.2015р. вартість 100 дол. США за курсом НБУ становила 2531,5 грн. Розрахунок: 17 619,20х(2 531,5/827,20)=53 929,80 грн. Отже, курсова різниця за червень 2014р. становить 36 310,60 грн.

Таким чином, роялті за період з січня по червень 2014р. повинні бути збільшені на суму курсової різниці 90 391 грн. 87 коп.

Клопотання відповідача про припинення провадження по справі №905/1596/16, оскільки є рішення між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, судом відхиляється з наступних причин.

Суд відмовляючи в задоволенні вимог в рішенні суду по справі №908/3811/15 щодо стягнення курсової різниці роялті за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. посилався на відсутність письмової вимоги, тобто на недоведеність ліцензіатом моменту виникнення у субліцензіата зобовязання з оплати курсової різниці, що вказує на відсутність порушень з боку відповідача умов п.7 Додатку №1 від 23.12.2013р. до договору як підстави для звернення позивачем до суду з відповідною вимогою про стягнення курсової різниці суми роялті. Однак, як встановлено судом, 21.03.2016р. позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу за вих. № 64 від 18.03.2016р., в якій позивач просив сплатити збільшений розмір основного боргу за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. в сумі 90 392 грн. 40 коп., що і є підставою даної позовної заяви.

Крім того, у справі №908/3811/15 позивач просив стягнути курсову різницю роялті за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. у розмірі 32 122 грн. 02 коп., що відрізняється від суми заявленої до стягнення в даній позовній заяві, а саме 90 392 грн. 40 коп.

Наведене свідчить, про те що предмет та підстави у даній позовній заяві відрізняються від тих, що досліджені судом по справі №908/3811/15.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача курсової різниці роялті за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. за період з січня 2014р. по червень 2014р. на користь позивача в сумі 90 391 грн. 87 коп. обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню, а вимоги щодо стягнення 53 коп. є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, ч.1 ст. 530, ст.ст. 533, 629, 632, 1109 Цивільного кодексу України; ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 22, 28, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Азовмаш (, місцезнаходження 87535, Донецька обл., місто Маріуполь, Іллічівський район, площа Машинобудівельників, будинок 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна (, місцезнаходження 03680, місто Київ, Соломянський район, вулиця Миколи Грінченка, будинок 4-Б) курсову різницю роялті за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. за період з січня 2014р. по червень 2014р. в сумі 90 391 грн. 87 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 1 377 грн. 99 коп.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна в частині стягнення курсової різниці роялті за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. за період з січня 2014р. по червень 2014р. в сумі 53 коп. відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 05.07.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.07.2016р.

Суддя Ю.С. Мельниченко