ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р.Справа № 916/875/16

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №687 від 10.09.2015р.

Від відповідача: не зявився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія Одесаобленерго до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про стягнення 1 261 449,78 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство „Енергопостачальна компанія Одесаобленерго (далі по тексту ПАТ „ЕК Одесаобленерго) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі по тексту ГУ МВС в Одеській області) про стягнення заборгованості в загальному розмірі 1 261 449,78 грн., яка складається із заборгованості за активну електричну енергію в сумі 1 136 654, 71 грн., за реактивну електричну енергію в сумі 27 508,05 грн., трьох відсотків річних за спожиту активну та реактивну електричну енергію в сумі 5 900,03 грн., пені в сумі 86 858,33 грн., збитків від інфляції в розмірі 4 528,66 грн. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем прийнятих за себе зобовязань за договором про постачання електричної енергії №1321 від 29.11.2007 р. у вигляді нездійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості спожитої активної електричної енергії.

Відповідач повністю заперечує проти позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

29.11.2007р. між відкритим акціонерним товариством „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго (Постачальник) та ГУ МВС в Одеській області (Споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №1321, у відповідності до п. 1.1 якого Постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, величини якої на площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Додатком 10.2.1, який вступив в силу з 07.08.2015р., до договору №1321 від 29.11.2007р. сторонами було погоджено перелік обєктів споживача, які живляться від мереж ПАТ „ЕК Одесаобленерго.

Розділом 2 „Зобовязання сторін договору №1321 від 29.11.2007р. передбачено, що під час виконання договору з питань, не обумовлених ним, сторони зобовязуються керуватись чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією (далі по тексту договору ПКЕЕ).

У відповідності до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

Згідно зі ст.ст. 1, 26 Закону України „Про електроенергетику від 16.10.1997р. № 575/97-ВР (з наступними змінами та доповненнями; далі по тексту Закон України „Про електроенергетику) постачанням електричної енергії є надання електричної енергії споживачам, тобто суб'єктам господарської діяльності та фізичним особам, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю, за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору. Споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до п. 9.4 договору №1321 від 29.11.2007р. передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2008р. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів відмови сторін від пролонгації даного договору на кожний наступний календарний рік, що слідували за роком його укладення, суд доходить висновку, що на час подання позову договір №1321 від 29.11.2007р. є чинним та діючим.

Положеннями п. 2.1 договору №1321 від 29.11.2007р. передбачено, що Постачальник електричної енергії зобовязався постачати Споживачу електричну енергію як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 договору (додаток „Обсяги постачання електричної енергії споживачу); згідно з категорією струмоприймачів Споживача та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком „Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами; забезпечити отримання Споживачем електричної енергії на рівні дозволеної потужності для кожної із площадок вимірювання погодженої сторонами в додатку „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Згідно з положеннями п. 7.1 Правил користування електричною енергією, що затверджені постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року N 28 (далі по тексту Правила користування електричною енергією), електрична енергія постачається споживачу безперервно, крім випадків, передбачених договором та нормативно-правовими актами, у тому числі цими Правилами.

В свою чергу, згідно з п. п. 2.3.3, 2.3.4 договору №1321 від 29.11.2007р. Споживач зобовязався оплачувати Постачальнику електричної енергії вартість спожитої електричної енергії згідно з умовами додатку „Порядок розрахунків та „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії; здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком „Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з п.п. 6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

При цьому, положеннями п. 10.2 Правил користування електричною енергією передбачено, що Споживач електричної енергії зобовязаний зокрема оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Як свідчать матеріали справи, а саме акти про обсяги споживання електричної енергії, складені ГУ МВС в Одеській області за листопад 2015р., за грудень 2015р., за січень 2016р. лютий 2016р., за березень 2016р., які підписані представником відповідача та скріплені відповідною печаткою, за період з листопада 2015р. по березень 2016р. включно відповідачем було спожито електричну енергію, вартість якої складає 1 220 561,49 грн. за активну електричну енергію та 27 508,05 грн. за реактивну електричну енергію.

На підставі актів про обсяги споживання електричної енергії позивачем було складено відповідні рахунки-фактури, підписані представником відповідача, № 1321/1 від 12.11.2015р., № 1321/1 від 14.12.2015р., № 1321/1 від 13.01.2016р., № 1321/1 від 16.02.2016р., № 1321/1 від 12.03.2016р. за спожиту активну електричну енергію, № 1321/2 від 12.11.2015р., № 1321/2 від 14.12.2015р., № 1321/2 від 13.01.2016р., № 1321/2 від 16.02.2016р., № 1321/2 від 12.03.2016р. за спожиту реактивну електричну енергію.

В свою чергу, вартість спожитої протягом вищезазначеного періоду електричної енергії з боку ГУ МВС в Одеській області своєчасно та у повному обсязі оплачена не була, в результаті викладеного, станом на момент розгляду даної справи, за ГУ МВС в Одеській області рахується заборгованість перед позивачем за спожиту протягом періоду з листопада 2015р. по березень 2016р. включно активну електричну енергію в загальній сумі 1 136 654, 71 грн. та 27 508,05 грн. за спожиту реактивну електричну енергію.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення із ГУ МВС в Одеській області заборгованості за спожиту активну електричну енергію в загальній сумі 1 136 654, 71 грн. та 27 508,05 грн. за спожиту реактивну електричну енергію.

При цьому, судом відхиляються заперечення відповідача проти позову, які обґрунтовані фактом фінансування ГУ МВС в Одеській області за рахунок коштів державного бюджету та перебуванням відповідача в стадії ліквідації, оскільки п. 2.5 договору №1321 від 29.11.2007р. передбачено, що у разі звільнення Споживачем займаного приміщення, реорганізації, ліквідації (у тому числі шляхом банкрутства), відчуження у будь-який спосіб займаного приміщення споживач зобовязаний повідомити Постачальника електричної енергії за 20 діб до дня зміни власника приміщення і в цей самий термін здійснити оплату усіх видів платежів, передбачених договором до дня зміни власника приміщення, а Постачальник електричної енергії зобовязаний припинити постачання електричної енергії з дня звільнення Споживачем приміщення.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку із систематичним порушенням прийнятих на себе грошових зобовязань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості спожитої активної та реактивної електричної енергії позивачем було нараховано ГУ МВС в Одеській області до сплати три відсотки річних в сумі 5 775,64 грн. та 124,39 грн. відповідно. Перевіривши розрахунок вказаних відсотків, господарський суд визнає його обґрунтованим, проте звертає увагу позивача, що нарахування трьох відсотків річних 31.11.2015р. є неможливим, оскільки в листопаді 30 днів, у звязку з чим, задоволенню підлягає три відсотка річних у розмірі 5 765,79 грн. та 124,24 грн. відповідно, що в загальному розмірі складає 5 890,03 грн.

Крім того, з посиланням на положення ст. 625 ЦК України позивачем також було нараховано відповідачу до сплати збитки від інфляції за активну електричну енергію в сумі 4 442,87 грн. та 85,79 грн. за реактивну електричну енергію.

При цьому, згідно з п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції протягом періоду з листопада 2015р. по березень 2016р., та врахувавши п. 1.12 вищевказаної Постанови, відповідно до якого з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань, господарський суд зазначає, що з ГУ МВС в Одеській області на користь позивача підлягають стягненню збитки від інфляції у розмірі 4 442,87 грн. та 85,79 грн., в загальній сумі 4 528,66 грн., відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов'язання як сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина 1 статті 549 ЦК України).

Так, згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу приписів ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 4.2.1. договору №1321 від 29.11.2007р. за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком „Порядок розрахунків, Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії пеню у розмірі 0,5% але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на той період, за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

З посиланням на п. 4.2.1 договору №1321 від 29.11.2007р. позивачем було нараховано ГУ МВС в Одеській області до сплати пеню за прострочення оплати активної та реактивної електричної енергії в розмірі 85 027,03 грн. та 1831,30 грн. в загальній сумі 86 858,33 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок пені та врахувавши п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, відповідно до якого день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, господарський суд зазначає, що позивачем було допущено помилки при здійснення розрахунку, у звязку з цим обґрунтованим є нарахування пені у розмірі 84 531,83 грн. та 1818,28 грн. в загальному розмірі 86 350,11 грн.

Проте, вирішуючи питання про розмір штрафних санкцій, які підлягають стягненню із відповідача на користь ПАТ „ЕК Одесаобленерго в межах даної справи, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з положеннями п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При розгляді даного питання суд вважає за доцільне звернутися також до приписів п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. № 18 (з наступними змінами та доповненнями), якими встановлено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, а також приймаючи до уваги факт виконання відповідачем функцій із захисту життя, здоров'я, прав і свобод громадян, власності, природного середовища, інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного з боку ГУ МВС в Одеській області порушення власних грошових зобовязань щодо оплати вартості спожитої електричної енергії, їх істотного розміру у порівнянні з сумою основної заборгованості, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України, п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України та принципом збалансованості інтересів сторін вважає за правомірне зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій до 100 грн. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 100 грн.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості ГУ МВС в Одеській області в загальній сумі 1 174 681,45 грн., яка складається із заборгованості за активну та реактивну електричну енергію в загальній сумі 1 164 162,76 грн., трьох відсотків річних в сумі 5 890,03 грн., збитків від інфляції в сумі 4 528,66 грн. та пені в сумі 100 грн., витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення заявлених позовних вимог шляхом присудження до стягнення із заборгованості ГУ МВС в Одеській області на користь ПАТ „ЕК Одесаобленерго заборгованості за активну та реактивну електричну енергію в сумі 1 164 162,76 грн., трьох відсотків річних в сумі 5 890,03 грн., збитків від інфляції в сумі 4 528,66 грн. та пені в сумі 100 грн. відповідно до ст.ст. 11, 509, 525, 526, 549, 551 610, 611, 615, 617, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 193, 231, 233, 275, 276 ГК України, ст.ст. 1, 17, 26 Закону України „Про електроенергетику від 16.10.1997р. № 575/97-ВР (з наступними змінами та доповненнями), п.п. 1.2, 5.1, 7.1, 10.2 Правил користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 р.(з наступними змінами та доповненнями), ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями).

Судові витрати зі сплати судового збору судом покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85, 111-28 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області /65000, Одеська область, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, / на користь публічного акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія Одесаобленерго /65031, м. Одеса, вул. М. Боровського, 28 Б, / заборгованість за активну та реактивну електричну енергію в сумі 1 164 162 грн. 76 коп. /один мільйон сто шістдесят чотири тисячі сто шістдесят дві грн. 76 коп./, три відсотки річних в сумі 5 890 грн. 03 коп. /пять тисяч вісімсот девяносто грн. 03 коп./, збитки від інфляції в сумі 4 528 грн. 66 коп. /чотири тисячі пятсот двадцять вісім грн. 66 коп./ та пеню в сумі 100 грн. /сто грн./, судовий збір в сумі 17 597 грн. 23 коп. /сімнадцять тисяч пятсот девяносто сім грн. 23 коп./. Наказ видати.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 15.07.2016р.

Суддя С.П. Желєзна