РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2016Справа №910/9422/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ФТМ Груп"

про стягнення заборгованості за простим векселем у розмірі 646 553,01 грн.

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін:

від позивача Янчик М.І. (представник за довіреністю);

від відповідача не з'явились.

У судовому засіданні 12 липня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна", 24.05.2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 24.05.2016 року до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ФТМ Груп" про стягнення заборгованості за простим векселем у розмірі 646 553,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2016 року порушено провадження у справі № 910/9422/16 та призначено розгляд справи на 14.06.2016 року.

У судовому засіданні 14.06.2016 року представник позивача надав для огляду оригінал векселю серія АА №2552731 від 06.06.2014 року та оригінал договору № 13/166 від 15.07.2013 року, які було досліджено судом в судовому засіданні та повернуто позивачу.

Ухвалою суду від 14.06.2016 року розгляд справи, у зв'язку із неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладено до 12.07.2016 року.

У судовому засіданні 12.07.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи та дав пояснення по суті спору.

Представник відповідача у судове засідання 12.07.2016 року не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки до суду не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна" (далі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФТМ Груп" (далі - покупець, відповідач) було укладено Договір поставки насіння № 13/166 (надалі по тексту - Договір), за умовами якого, Покупець зобов'язується придбати у Продавця перелік гібридів Насіння в кількостях згідно з замовленням, яке погоджено з Продавцем в Додатку № 1 (або наступник Додатках №1/1,1/2 і т.д. У випадку збільшення закупки або зміни по асортименту Насіння), який є невід'ємною частиною цього Договору.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що Продавець зобов'язується продати і передати у власність Покупця гібридне Насіння торгової марки «Піонер», що має показники якості згідно з положеннями цього Договору та державними стандартами ДСТУ 2240-93 та ДСТУ 4138-2092 відповідно, в асортименті та кількостях згідно з замовленням, яке погоджено Сторонами в Додатку №1, який є невід'ємною частиною цього Договору, а Покупець зобов'язується прийняти Насіння та оплатити його вартість на умовах, що викладені нижче в цьому Договорі.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору оскільки всі платежі за Договором здійснюються Покупцем лише в національній валюті України (гривні), Базова Ціна не с підставою для здійснення Покупцем платежів, а є лише розрахунковою основою для визначення Платіжної Ціни у майбутньому за Середньозваженим Курсом. В Базову Ціну насіння входить вартість упаковки, вартість маркування і навантаження. На дату підписання Договору загальна ціна договору, розрахована на основі Базової Ціни та середньозваженого курсу (що діє на дату розрахунку) для Загальної Кількості Насіння, погодженого в Додатку №1, складає 2 146 734,00 гривень без ПДВ. Операції з постачання Насіння звільнено від оподаткуванні податком на додану вартість згідно з положеннями пункту 15 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України. Вказана загальна ціна договору не с остаточною дня здійснення грошових платежів Покупцем. Здійснення грошових платежі» Покупцем має відбуватись на основі розрахунку Платіжної Ціни в національній валюті "України - гривні, за принципами, вказаними нижче у цьому Договорі.

За приписами п. 4.5 Договору покупець зобов'язаний здійснити Повний або Частковий Аванс не пізніше 3 (трьох) банківських днів з дати виставлення Рахунку.

Додатком № 1 до договору сторони погодили, що відсоток передоплати за насіння, яке замовив покупець, складає 20%, відсоток післясплати складає 80 % та датою остаточного розрахунку є 28.02.2014 року. Загальна вартість замовленого покупцем насіння складає за курсом на дату підписання договору до 15.07.2013 року включно 2 146 734, 00 грн, вартість за курсом на дату підписання договору з 16.07.2013 року складає 2 232 616,00 грн.

Позивач зазначив, що на виконання умов договору поставив Відповідачеві товар на загальну суму 808 191,36 грн., що підтверджується накладними, копії яких наявні в матеріалах справи:

№ від 16.08.2013 року на суму 156 312,10 грн.;

№ від 12.08.2013 року на суму 119 076,00 грн.;

№ від 16.08.2013 року на суму 332 803,42 грн.;

№ від 12.08.2013 року на суму 90 366,30 грн.;

№ від 16.08.2013 року на суму 60 325,50 грн.;

№ від 17.09.2013 року на суму 49 307,94 грн.

Тобто, як зазначив позивач, ним фактично виконано зобов'язання перед покупцем.

Позивач також довів до відома суду, що відповідач отримав вказаний товар відповідно до умов Договору, однак оплата Відповідачем була здійснена частково в розмірі 161 638,35 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 1505 від 12.08.2013 року, № 1507 від 15.08.2013 року, № 1508 від 15.08.2013 року, № 1524 від 16.09.2013 року, № 1503 від 07.08.2013 року, № 1504 від 08.08.2013 року, а відтак сума заборгованості за поставлений, але неоплачений товар станом на 28.02.2014 року складає 646 553,01 грн.

Надалі, як ствердив позивач, між сторонами для врегулювання ситуації у зв'язку із заборгованістю, наявною у відповідача в розмірі 646 553,01 грн. останнім 06.06.2014 року в рахунок оплати за Договором купівлі-продажу № 13/166 від 15.07.2013 року було видано Позивачу простий вексель (Векселедержателем якого на даний час є Позивач) серії АА № 2552731 (надалі також - Простий вексель). Простий вексель виданий на суму 646 553,01 грн. за пред'явленням, але не раніше 01.09.2014 року (копія векселя наявна у матеріалах справи).

Позивач зауважив, що станом на дату пред'явлення позову строк оплати за векселем настав, однак Борг за Простим векселем Відповідачем також не сплачений.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріалами справи підтверджується поставка позивачем товару за Договором та його прийняття відповідачем.

Згідно ч. 7 ст. 164 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання мають право в порядку, встановленому законом, випускати в обіг векселі - боргові цінні папери, які посвідчують безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до ст. 194 Цивільного кодексу України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Положеннями статті 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" визначено, що векселі (переказні і прості) складаються в документарній формі на бланках з відповідним ступенем захист) від підроблення, форма та порядок виготовлення яких затверджуються Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм Уніфікованого закону, і не можуть бути переведені в бездокументарну форму (знерухомлені). Вексель, який видасться на території України і місце платежу за яким також знаходиться на території України, складається державною мовою. Найменування трасата або векселедавця, інших зобов'язаних за векселем осіб заповнюється тією мовою, якою визначено офіційне найменування в їх установчих документах.

Від імені юридичних осіб вексель підписується власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. У разі якщо вексель підписується уповноваженою особою, до тексту векселя включається посилання на внутрішній документ юридичної особи, відповідно до якого уповноважена особа має право підписувати вексель. Підписи скріплюються печаткою.

Згідно п. 1.2 постанови Правління Національного банку України "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України" №508 від 16.12.2002р. вексель простий - вексель, який містить зобов'язання векселедавця сплатити у зазначений строк визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обіг векселів в Україні" зобов'язуватися та набувати права за переказними і простими векселями на території України можуть юридичні та фізичні особи.

Суд зазначає, що відносини, пов'язані із обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (з урахуванням застережень, передбачених у додатку II до неї), Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930 року), а також законами України від 05.04.2001 року № 2374-III "Про обіг векселів в Україні" (ст. 2 якого містить застереження стосовно дії окремих положень Уніфікованого закону на території України), від 23.02.2006 року № 3480-IV "Про цінні напери та фондовий ринок", від 06.07.1999 року № 826-XIV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 року № 827-X1V "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 року № 828-X1V "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

Відповідно до ст. 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі простий вексель містить:

1) назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений;

2) безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей;

3) зазначення строку платежу;

4) зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж;

5) найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж;

6) зазначення дати і місця складання простого векселя;

7) підпис особи, яка видає документ (векселедавець)

У разі пред'явлення законним векселедержателем вимоги про оплату векселя зобов'язана за ним особа не має права відмовитися від виконання з посиланням на відсутність або недійсність зобов'язання, крім випадків, передбачених ст. 17 Уніфікованого закону про перекази і векселі та прості векселі, затвердженого Женевською конвенцією 1930 року

Документ, у якому відсутній будь-який з реквізитів, зазначених у статті 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі , не має сили простого векселя, за винятком випадків, зазначених нижче у цій статті. Простий вексель, строк платежу в якому не зазначено, вважається таким, що підлягає оплаті за пред'явленням. При відсутності особливого зазначення, місце, де видано документ, вважається місцем платежу і, разом з тим, місцем проживання векселедавця. Простий вексель, в якому не вказано місце його видачі, вважається виданим у місці, зазначеному поруч з найменуванням векселедавця (ст. 76 Уніфікованого Закону).

Відповідно ст. 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Переказний вексель може бути виданий із таким строком платежу: за пред'явленням; у визначений строк від пред'явлення; у визначений строк від дати складання; на визначену дату. Переказні векселі, що містять або інші строки платежу, або передбачають оплату частинами, є недійсними (ст. 33 Уніфікованого Закону).

Стаття 5 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначає, що відмова від виконання зобов'язання, посвідченого цінним папером, з посиланням на відсутність підстави зобов'язання або на його недійсність не допускається.

Згідно статті 78 Уніфікованого Закону про прості векселі та переказні векселі векселедавець простого векселя зобов'язаний так само, як і акцептант за переказним векселем.

У силу положень ст.ст. 53, 77, 78 Уніфікованого закону векселедержатель має право пред'явити позовні вимоги до векселедавця в разі, якщо не було здійснено платежу за векселем.

Під правом вимоги за векселем розуміється право векселедержателя заявити позов згідно зі змістом положень Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 року №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" простий або акцептований переказний вексель строком платежу "за пред'явленням" підлягає оплаті в день його належного пред'явлення до платежу. Держатель такого векселя повинен пред'явити його до платежу протягом одного року від дати складення, якщо векселедавець не скоротив або не встановив більш тривалий строк. Зазначені строки можуть бути скорочені індосантами (ст. 34 Уніфікованого закону). Строк для пред'явлення відраховується з дати складання векселя. Якщо у векселі строком "за пред'явленням" вказано, що він не може бути пред'явлений до платежу раніше визначеної дати, строк

для його пред'явлення до платежу відраховується з цієї дати.

Пунктом 19 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007року №5 встановлено, що відповідно до абзацу 1 ст. 70 Уніфікованого закону

позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються через три роки, які обчислюються від дати настання строку платежу. Такий строк застосовується як щодо позову векселедержателя, так і щодо позовних вимог, пред'явлених до акцептанта переказного векселя векселедавцем, індосантами, авалістами та іншими особами, до яких права за векселем перейшли внаслідок виконання ними вексельного зобов'язання. Аналогічно суди повинні вирішувати спори за участю векселедавця простого векселя (ст. 78 Уніфікованого закону). Перебіг трирічного строку на пред'явлення позовних вимог до

акцептанта переказного векселя або до векселедавця простого векселя починається з дати настання строку платежу, зазначеного у векселі. Встановлені ст. 70 Уніфікованого закону строки для пред'явлення позовних вимог за векселем є присічними, вони не можуть бути змінені за угодою сторін і не підлягають зупиненню або відновленню. Суд застосовує ці строки незалежно від заяви сторони. Після їх закінчення припиняється дія матеріального права вимоги платежу від зобов'язаних за векселем осіб.

Як вказано у п. 20 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007р. №5, прямий боржник за векселем зобов'язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред'явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред'явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів (статті 57-59 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), статті 32, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), у тому числі актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його пред'явлення до платежу, а також документів, виданих боржником. Кредитор, який не спростував заперечення прямого боржника про відсутність належного пред'явлення векселя до платежу, вважається таким, що прострочив. До такого кредитора застосовуються наслідки, передбачені ст. 613 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було встановлено судом, 15 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФТМ Груп" було укладено Договір поставки насіння № 13/166, за умовами якого, Покупець зобов'язується придбати у Продавця перелік гібридів Насіння в кількостях згідно з замовленням, яке погоджено з Продавцем в Додатку № 1 (або наступник Додатках №1/1,1/2 і т.д. У випадку збільшення закупки або зміни по асортименту Насіння), який є невід'ємною частиною цього Договору.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивач поставив Відповідачеві товар на загальну суму 808 191,36 грн., що підтверджується накладними, копії яких наявні в матеріалах справи. Відповідачеві були виставлені рахунки на кожну накладну відповідно, копії яких наявні в матеріалах справи, надалі однак оплата Відповідачем була здійснена частково в розмірі 161 638,35 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, а відтак сума заборгованості за поставлений, але неоплачений товар станом на 28.02.2014 року складає 646 553,01 грн. З розрахунку (808 191,36 грн./сума поставленого товару/ - 161 638,35 грн./частково оплачений товар/)

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами для врегулювання ситуації у зв'язку із заборгованістю, наявною у відповідача в розмірі 646 553,01 грн., Товариством з обмеженою відповідальністю "ФТМ Груп" 06.06.2014 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна" був емітований простий вексель АА № 2552731 в рахунок оплати за Договором купівлі-продажу № 13/166 від 15.07.2013 року. Простий вексель виданий на суму 646 553,01 грн. за пред'явленням, але не раніше 01.09.2014 року (копія векселя наявна у матеріалах справи).

У судовому засіданні 14.06.2016 року судом досліджено оригінал векселю серія АА №2552731 від 06.06.2014 року та оригінал договору № 13/166 від 15.07.2013 року, які було повернуто позивачу.

Судом встановлено, що Простий вексель АА № 2552731 оформлено підписом представника відповідача та скріплений печаткою підприємства, а також підтверджений двосторонньо підписаним та скріпленим печатками актом прийому-передачі векселя АА № 2552731 від 10.06.2014 р., копія якого наявна в матеріалах справи.

Окрім того, судом встановлено, що простий вексель серії АА № 2552731 від 06.06.2014 року містить всі необхідні реквізити в розумінні статті 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, а саме: назву - простий вексель серії АА № 2552731, безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей - зобов'язання сплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «Піонер Насіння Україна» 646 553,01 грн.; зазначення строку платежу - за пред'явленням, але не раніше 01.09.2014 року; зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж - м.Київ, АТ «Райффайзен банк Аваль», найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж - Товариство з обмеженою відповідальністю «Піонер Насіння Україна»; зазначення дати і місця видачі простого векселя - 06.06.2014 року; підпис особи, яка видає документ (векселедавець) - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФТМ Груп".

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що строк виконання вищевказаного векселя настав 01.09.2014 року, проте відповідач не сплатив заборгованості в розмірі 646 553,01 грн., внаслідок чого наявні підстави для стягнення заборгованості з відповідача за вказаним цінним папером. Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна" набуто права законного векселедержателя вказаного вище простого векселя.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного разу не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, доказів на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню про стягнення заборгованості за простим векселем у сумі 646 553,01 грн.

Судові витрати позивача щодо сплати судового збору в сумі 9 698,30 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФТМ Груп" (02068, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДРАГОМАНОВА, будинок 17, код ЄДРЮОФОП 36377398) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна" (04070, м. Київ, ВУЛИЦЯ СПАСЬКА, будинок 30-А, код ЄДРЮОФОП 31352075) заборгованість за простим векселем серії АА № 2552731 в розмірі 646 553,01 грн. (шістсот сорок шість тисяч п'ятсот п'ятдесят три гривні 01 копійка) та судовий збір в розмірі 9 698,30 грн. (дев'ять тисяч шістсот дев'яносто вісім гривень 30 копійок). Видати наказ.

3. Копію рішення направити відповідачу у справі № 910/9422/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 15.07.2016 року.

Суддя О.С. Комарова