ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Справа № 922/334/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 29 лютого 2016 року;

1-го відповідача - ОСОБА_2, довіреність №49 від 28 грудня 2015 року;

2-го відповідача- не з'явився,

3-ї особи- Гришенка А.А., довіреність № 2-498 від 14 березня 2016 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Карпатигаз" (вх. №1110 Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 28 березня 2016 року у справі № 922/334/16,

за позовом - ТОВ НВФ "Техпроект", м. Дергачі,

до - 1.ТОВ "Карпатигаз", м. Київ,

2.ТОВ "Лідерпромінвест", м. Дергачі,

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування", м. Київ,

про стягнення 1615751,96 грн. та визнання недійсними односторонніх угод

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 28 березня 2016 року у справі № 922/334/16 (суддя Хотенець П.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 13-19, ) на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект" (62300, Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Центральна, 1, ) заборгованість з виплати 3% річних та інфляційних витрат за період 01 жовтня 2015 року - 31 січня 2016 року у розмірі 1615751,96 грн. (один мільйон шістсот пятнадцять тисяч сімсот пятдесят одна грн. 96 коп.) Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 13-19, ), а також з його поручителя - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕРПРОМІНВЕСТ" (62300, Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Лозівська, 96, ) на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект" (62300, Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Центральна, 1, ) заборгованість у розмірі 6330,00 (шість тисяч триста тридцять) грн. 00 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 13-19, ), а також з його поручителя - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕРПРОМІНВЕСТ" (62300, Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Лозівська, 96, ) на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект" (62300, Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Центральна, 1, ) 25614,28 грн. судового збору. Визнано недійсними односторонні угоди, оформлені заявами ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 13-19, ) про зарахування зустрічних однорідних вимог між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект" від 19 жовтня 2015 року вих. № 493/19/10-1 та від 01 січня 2016 року вих. № 493/01/01-1 В частині позовних вимог щодо стягнення солідарно з відповідачів 3670,00 грн. заборгованості провадження у справі припинено.

ТОВ "Карпатигаз" з рішенням суду не погодилось, звернулось до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

18 травня 2016 року від ТОВ НВФ "Техпроект" надійшов відзив (вх.№5027).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18 травня 2016 року з огляду на неявку у судове засідання представника другого відповідача, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, колегією суддів було відкладно розгляд справи.

31 травня 2016 року від ТОВ "Карпатигаз" надійшли доповнення до апеляційної скарги (вх.№5536).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18 травня 2016 року з огляду на неявку у судове засідання представника другого відповідача, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі судом було відкладено розгляд справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15 червня 2016 року з огляду на неявку у судове засідання представника другого відповідача, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, судом було відкладено розгляд справи. Одночасно вказаною ухвалою було задоволено клопотання позивача про продовження строку розгляду апеляційної скарги та відкладення розгляду справи та продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 діб

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21 червня 2016 року було запропоновано позивачу надати уточнюючий розрахунок 3% річних та інфляційних втрат. У звязку з чим з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі судом апеляційної інстанції було відкладено розгляд справи.

22 червня 2016 року ТОВ НВФ "Техпроект" були надані пояснення по справі з уточненим розрахунком 3% річних та інфляційних втрат (вх.№6490).

04 липня 2016 року від ТОВ "Карпатигаз" надійшли доповнення до апеляційної скарги (вх.№6682) та додаткові пояснення по справі (вх.№6704).

У судове засідання, яке відбулось 04 липня 2016 року, зявились представник позивача, відповідача та третьої особи.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

Між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою "Техпроект" (позивачем) та Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів) 24 березня 2004 року було укладено договір про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 493, за яким впродовж тривалого часу позивач здійснював інвестування та вів спільні справи, здійснював поточне керівництво спільною діяльністю, був взятий на облік як управитель майна спільної діяльності (простого товариства) без створення юридичної особи, відповідальний за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору. Рядом додаткових угод (№№1-8) до договору № 493 вносились зміни і доповнення до договору №493 за згодою сторін.

20 лютого 2014 року сторонами було укладено додаткову угоду № 8 до договору № 493, якою залучено до спільної діяльності, що здійснюється на підставі договору № 493, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (першого відповідача, оператора) та передано йому право ведення спільних справ та поточне керівництво спільною діяльністю, а також зобовязання щодо виплати сторонам нерозподіленого прибутку. На підставі укладеної додаткової угоди №8, державна податкова інспекція додатково взяла ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" на облік в якості управителя майна, відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність.

Згідно пункту 1.1. договору № 493, його предметом є об'єднання вкладів сторін та ведення спільної інвестиційної та виробничої діяльності з метою розвитку розробки Вишневського газоконденсатного родовища.

За твердженням позивача, реалізуючи договір №493, на виконання зазначеного пункту 4.9.9., за час ведення спільних справ та поточного керівництва спільною діяльністю, перший відповідач виплатив позивачу частину прибутку в розмірі 3 658 204,26 грн., що підтверджується випискою платежів на рахунок позивача.

Інша частина прибутку в розмірі 47 451 375, 06 грн. першим відповідачем не виплачена, що на думку позивача є порушенням обовязку ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" по виплаті частини прибутку, а також є підставою для нарахування 3% річних та інфляційних витрат.

Крім того, на думку позивача, вчинений першим відповідачем односторонній правочин із заліку зустрічних однорідних вимог є недійсним, оскільки не відповідає вимогам зустрічності та однорідності.

Зазначене стало підставою для звернення з позовною заявою.

Судом першої інстанції позовні вимоги було задоволено частково. Посилаючись на той факт, що сторонами було надано платіжне доручення про сплату ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕРПРОМІНВЕСТ" на користь позивача частини грошової суми за договором поруки у розмірі 3670,00 грн., суд дійшов до висновку, що стягненню солідарно з відповідачів підлягає сума 6330,00 грн. Одночасно суд визнав правомірними позовні вимоги про визнання недійсними односторонніх угод, оформлених заявами першого відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог між ним та позивачем, від 19 жовтня 2015 року вих. № 493/19/10-1, та від 01 січня 2016 року вих. № 493/01/01-1, оскільки 1) за заявою від 19 жовтня 2015 року строк виконання програми робіт ще не настав, 2)сплата коштів, що є зобовязанням спільної діяльності перед позивачем на суму 47451375,06 грн., та виконання робіт, яке згідно програми має здійснити позивач до 2019 року спільно з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" - є різними за господарським змістом зобовязаннями, тому не є однорідними та не можуть підлягати взаємозаліку згідно чинного законодавства,3) вимоги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" як оператора спільної діяльності за договором № 493 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект" не є зустрічними.

Не погоджуючись з вказаною позицією суду першої інстанції апелянт наголошує на неправомірності стягнення з останнього 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки сума прибутку позивача в розмірі 47 451 375, 06 грн. з огляду на заборгованість останнього з виплати сум фінансування, була зарахована в рахунок заборгованості на підставі відповідних угод. Зазначаючи на правомірності укладення спірних угод, перший відповідач вказує про наявність усіх умов передбачених ст. для зарахування суми прибутку позивача в розмірі 47 451 375, 06 грн. в рахунок його заборгованості за договором №493. Одночасно ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" наголошується на порушенні судом норм процесуального права виходячи з того, що:

1)судом не було досліджено надані стороною докази, а саме відзив на позовну заяву від 15 березня 2016 року, оскільки описова частина рішення не містить посилання на надання першим відповідачем відповного документу.

2)судом було безпідставно не враховано заяву позивача про відмову від позову.

Разом з цим апелянт зазначає на неправомірному задоволенні позовної заяви про солідарне стягнення заборгованості з першого та другого відповідача за договором №493 на підставі договору поруки, оскільки вказана правова вимога була предмет розгляду у справі №922/5661/15.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз", перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність стягнення на користь позивача заборгованість з виплати 3% річних та інфляційних витрат за період 01 жовтня 2015 року - 31 січня 2016 року, в той же час не погоджуючись з безпосередньою сумою 3% річних та інфляційних втрат, яка підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 березня 2004 року між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Науково-виробничою фірмою "Техпроект" та Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", яке в подальшому було реорганізовано в Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування", (третя особа) укладений договір №493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність, за умовами якого сторони зобов'язались об'єднати свої вклади та вести спільну інвестиційну та виробничу діяльність з метою розвитку розробки Вишневського газоконденсатного родовища.

За приписами статті 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Інвестиційна діяльність здійснюється на основі спільного інвестування, здійснюваного громадянами та юридичними особами України (стаття 2 Закону України "Про інвестиційну діяльність").

Відповідно до статті 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність" основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

За змістом частини 4 статті 176 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання мають право разом здійснювати господарську діяльність для досягнення спільної мети, без утворення єдиного суб'єкта господарювання, на умовах, визначених договором про спільну діяльність. У разі якщо учасники договору про спільну діяльність доручають керівництво спільною діяльністю одному з учасників, на нього може бути покладено обов'язок ведення спільних справ. Такий учасник здійснює організаційно-управлінські повноваження на підставі доручення, підписаного іншими учасниками.

Згідно статті 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Відповідно до частини 2 статті 1131 Цивільного кодексу України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Статтею 1139 Цивільного кодексу України встановлено, що прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників. Умова про позбавлення або відмову учасника від права на частину прибутку є нікчемною.

Згідно п. 3.1 договору вкладом позивача за первісним позовом у спільну діяльність є грошові кошти, які вносяться у відповідності з програмами спільної діяльності в строки, необхідні для виконання програм, а згідно п. 3.2 договору вкладом третьої особи у справі у спільну діяльність є право користування майном, згідно додатку №1 до договору.

За умовами договору (пункти 4.1, 4.3) для координації спільних дій сторони створюють комітет управління спільною діяльністю, при цьому ведення спільних справ та поточне керівництво спільною діяльністю здійснює оператор.

За приписами п. 4.4 договору комітет управління приймає рішення в тому числі і щодо розподілу прибутку та покриття збитків спільної діяльності.

До обов'язків та компетенції оператора відноситься в тому числі і виплата сторонам належних їм згідно цього договору частин прибутку, отриманого за результатами спільної діяльності.

Відповідно до п. 6.1 договору розгляд та визначення фінансових результатів спільної діяльності здійснюється комітетом управління щоквартально, у відповідності до законодавства та на підставі звіту про спільну діяльність. Прибуток, одержаний учасниками договору в результаті їх спільної та інвестиційної діяльності розподіляється між сторонами пропорційно вартості вкладів сторін (п. 6.3 договору).

Згідно п. 6.2 договору оператор зобовязаний здійснювати перерахування сум грошових коштів, що становлять прибуток відповідної сторони, з окремого поточного рахунку спільної діяльності на поточні рахунки сторін не пізніше 5 днів від дати затвердження розподілу прибутку.

До договору №493 від 24 березня 2004 року сторонами неодноразово вносились зміни та доповнення, зокрема додатковою угодою №1 від 01 лютого 2011 року змінено кількісний склад комітету управління спільною діяльністю, викладено в новій редакції пункти щодо обов'язків та компетенції оператора спільної діяльності, також додатковими угодами затверджувались різні програми робіт спільної діяльності.

20 лютого 2014 року між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Науково-виробничою фірмою "Техпроект" Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування") та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю. "Карпатигаз" укладено додаткову угоду №8 до договору №493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24 березня 2004 року.

За умовами додаткової угоди №8 позивач за первісним позовом та третя особа за первісним позовом вирішили залучити до спільної діяльності та включити до складу сторін договору 1-го відповідача.

Вкладами ТОВ НВФ "Техпроект" та ТОВ "Карпатигаз" у спільну діяльність є грошові кошти, які вносяться згідно з програмами спільної діяльності у строки, необхідні для виконання програм. ТОВ "Карпатигаз" вносить свій вклад до 31 грудня 2015 року.

Сторони домовились про створення комітету управління спільної діяльності, також погодили, що ведення спільних справ та поточне керівництво спільною діяльністю здійснює ТОВ "Карпатигаз" - оператор. При цьому оператор діє в межах, обумовлених цим договором, програмами спільної діяльності та рішеннями комітету управління.

Додатковою угодою №9 від 17 квітня 2014 року сторони погодили програму робіт в рамках спільної діяльності на 2013-2015 роки.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодекчу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 01 жовтня 2014 року проведено засідання комітету управління спільною діяльністю по договору №493 від 24 березня 2004 року, на якому затверджені результати спільної діяльності за 1 квартал 2014р. та за 2 квартал 2014 року, а також здійснений розподіл прибутку, про що складені протоколи №48 від 01 жовтня 2014 року та №49 від 01 жовтня 2014 року відповідно.

Протоколом №50 від 10 листопада 2014 року, який складений за результатами засідання комітету управління спільною діяльністю по договору №493 від 24 березня 2004 року, затверджені результати спільної діяльності за 3 квартал 2014 року та розподілений прибуток від результатів спільної діяльності.

Протоколом №52 від 27 березня 2014 року, який складений за результатами засідання комітету управління спільною діяльністю по договору №493 від 24 березня 2004 року, затверджені результати спільної діяльності за 4 квартал 2014 року та розподілений прибуток від результатів спільної діяльності.

За результатами спільної діяльності за 2014 року за умовами договору №493 від 24 березня 2004 року позивачу за первісним позовом до сплати належала частина прибутку в загальному розмірі 51109579,32 грн., яка повинна бути сплачена протягом 5 днів з дня складання відповідних протоколів.

В той же час 1-им відповідачем за первісним позовом, як оператором спільної діяльності, було перераховано на рахунок позивача за первісним позовом 3658204,26 грн., що не оспорюється та визнається сторонами. Залишок несплаченої частини прибутку склав 47 451 375,06 грн.

Таким чином, відповідач встановленого договором обов'язку щодо сплати частини прибутку у розмірі 47 451 375,06 грн. на користь позивача не виконав. Вказана обставина не заперечується й з боку першого відповідача.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність обовязку оператора (першого відповідача) щодо виплати учасникам спільної діяльності належних їм згідно договору № 493 частин прибутку, отриманого за результатами спільної діяльності, в силу положень п. 4.9.9 договору про спільну діяльність № 493 та підписаних сторонами протоколів рішень Комітету з управління, які наявні в матеріалах справи.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями пункту 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року №14 визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 20 грудня 2010 року №10/25, від 04 липня 2011 року №13/210/10, від 12 вересня 2011 року №6/433-42/183, від 14 листопада 2011 року №12/207, від 23 січня 2012 року №37/64.

Враховуючи факт прострочення перерахування частини суми прибутку за результатами спільної діяльності за договором про спільну діяльність № 493 за період 2014 року, відсутність доказів здійснення розрахунків місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з першого відповідача коштів в - 3% річних та інфляційних втрат.

Разом з тим місцевий господарський суд задовольняючи позовну вимогу в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат не звернув увагу на розрахунок позивачем суми 3% річних та інфляційних втрат.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що сума - 3% річних та інфляційних втрат, яка визначена позивача як наслідок несвоєчасного отримання передбаченого договором прибутку, розрахована не в межах суми яка фактично підлягає поверненню останньому - 47451375,06 грн., а на підставі суми -67 613 824, 96 грн.

На виконання вимог ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 21 червня 2016 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою "Техпроект" було надано пояснення з приводу розрахунку суми 3 % річних та інфляційних втрат, та пояснено про помилковість обрання в основу розрахунку суми 16 504 245, 64 грн. (Том 1 а.с.103-105).

Проте суд апеляційної інстанції не погоджується з такою позицією позивача, та зазначає на неправомірності обрання в основу розрахунку суми заборгованості в розмірі 20 162 449, 90 грн., оскільки з вказаної суми заборгованості позивачем не було вирахувано суму 3 658 204, 96 грн. (суму прибутку яка була виплачена першому відповідачу). Відтак загальна сума заборгованості яка повинна бути повернута позивачеві та з розрахунку якої останній має право на отримання 3 % річних та інфляційних втрат складає 47 451 375,06 грн.

Здійснивши власний розрахунок суми 3 % річних за період прострочення заборгованості з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року, суд апеляційної інстанції зазначає, що розмір 3% річних від простроченої суми

-16 504 245,64 грн. складає 166 851,14 грн.,

-351 215,30 грн. складає 3550,64 грн.,

-1 169 868,24 грн. складає 11826,89 грн.,

-29 426 045,88 складає 297 485,23 грн.

Отже загальна сума 3 % річних за період прострочення заборгованості 47 451 375,06 грн. з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року складає 479 713,90 грн., замість 683 547,98 грн., визначеної позивачем в позовній заяві.

Здійснивши власний розрахунок суми інфляційних втрат за період прострочення заборгованості з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року, суд апеляційної інстанції зазначає, що розмір інфляційних втрат від простроченої суми

-16 504 245,64 грн. складає 378 133, 14 грн.,

-351 215,30 грн. складає 8 046,79 грн.,

-1 169 868,24 грн. складає 26 803,16грн.,

-29 426 045,88 складає 674 187,92 грн.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції виходячи з того, що положеннями статті 83 Господарського процесуального кодексу України, передбачена можливість виходу господарського суду при прийнятті рішення за межі позовних вимог виключно за умови, що це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат виключно в межах заявлених позивачем в позовній заяві сум інфляційних втрат від простроченої суми

-16 504 245,64 грн. в сумі 227 547, 01 грн.,

-351215,30 грн. в сумі 4 842,27 грн.,

-1 169 868,24 грн. в сумі 16129, 18 грн.,

-29 426 045,88 в сумі 405 702, 19 грн.,

Відтак загальна сума інфляційних втрат за період прострочення заборгованості 47451375,06 грн. з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року складає 654 220, 65 грн., замість 932 203,98 грн., визначеної позивачем в позовній заяві.

Таким чином, з боку першого відповідача підлягає стягненню 3 % річних в сумі 479 713,90 грн. та інфляційні втрати в сумі 654 220, 65 грн.

Разом з тим ТОВ "Карпатигаз" зазначає про те, що позивач винен йому як оператору спільної діяльності суму коштів (розміру вкладу) яка не була внесена останнім на виконання договору №493 в сумі 83 668 000,00 грн.

За таких обставин, посилаючись на існування заборгованості ТОВ "Карпатигаз" перед ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою "Техпроект" в сумі невиплаченого розміру прибутку та зобовязання ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою "Техпроект" перед ТОВ "Карпатигаз" у вигляді невиплаченого розміру вкладу на виконання договору №493 першим відповідачем було здійснено взаємозалік зустрічних вимог.

Так 08 січня 2016 року позивачем було отримано лист вих. № 493/01/01-1 від 01 січня 2016 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз", як оператора спільної діяльності за ДСД № 493 від 24 березня 2004 року, під назвою "заява про припинення зобовязання зарахуванням зустрічних однорідних вимог", яким перший відповідач повідомив про зарахування зустрічних однорідних вимог. В даному листі перший відповідач посилався також на попередній лист про зарахування однорідних вимог від 19 жовтня 2015 року, який позивач не отримував.

Відповідно до даних листів, перший відповідач вчинив односторонній правочин по зарахуванню зустрічних однорідних вимог.

Не погоджуючись з укладенням відповідних угод та зазначаючи на їх недійсності позивач наголошує на неможливості проведення зарахування зустрічних однорідних вимог враховуючи відмінність субєктного складу таких зобовязань. За твердженням останнього ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою "Техпроект" як учасник спільної діяльності має зобовязання зі сплати інвестиційних внесків виключно перед учасниками спільної діяльності, а не перед оператором в особі ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз". Поряд з цим, за переконанням позивача, вимоги, які були предметом зарахування спірних угод, не є однорідними, оскільки зобовязання позивача полягало у проведенні робіт, в той час як зобовязання ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" є грошовим, бо передбачає надання коштів.

Таким чином, до предмету дослідження з боку суду відноситься встановлення правомірності проведення першим відповідачем взаємозаліку, як правової підстави для невиплати останнім загальної суми заборгованості, а відтак і не можливості стягнення з останнього 3% річних та інфляційних втрат.

За змістом частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частина 2 цієї ж статті закріплює, що припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Частина 2 зазначеної статті допускає можливість зарахування зустрічних вимог за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Відповідно до частини 2 зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. Саме таким чином сформульовані положення Господарського кодексу України щодо припинення зарахуванням господарських зобов'язань (ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України).

Подібної думки дотримується і Вищий господарський суд України, який зазначає, що "за правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це - одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін. (постанови ВГСУ від 23 листопада 2011 року в справі № 5010/665/2011-9/24, від 05 грудня 2012 року в справі № 5011-36/3422-2012)

Правовий аналіз змісту договору №493 з відповідними змінами та доповненнями до нього, дає підстави для висновку про погодження стронами учасниками спільної діяльності розмежування компетенції Комітету управління та оператора спільної діяльності в сфері розподілу прибутку та укладення угод.

В межах пункту 4.4 договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 493 (Том 1 а.с.25) було визначено, що Комітет управління приймає рішення з наступних питань:

-контролює розподіл прибутку та покриття збитків спільної діяльності,

-приймає рішення щодо розпорядження спільним майном,

-приймає рішення щодо укладання договорів (угод) не передбачених Програмою спільною діяльності,

-у разі необхідності приймає інші рішення щодо ведення спільної діяльності.

У додатковій угоді №1 від 01 лютого 2011 року було визначено повноваження оператора спільної діяльності та визначено, що до обовязків та компетенції оператора відноситься:

-представляти інтереси спільної діяльності у взаємовідносинах з органами державної влади та управління, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, різними особами з питань, що стосуються Спільної діяльності,

-складати необхідні угоди від імені Спільної діяльності, пов'язані з спільною діяльністю,

-визначати та залучати підрядні та субпідрядні організації для здійснення робіт, спрямованих на досягнення мети Спільної діяльності,

-виконувати інші дії, передбачені чинним законодавством та цим договором, спрямовані на досягнення мети Спільної діяльності,

-здійснювати поточне управління Спільною діяльністю, ведення балансу Спільної діяльності, бухгалтерського та податкового обліку Спільної діяльності згідно чинного законодавства,

-відкривати та розпоряджатись окремим поточним рахунком Спільної діяльності,

-надавати фінансову, податкову та іншу звітність в контролюючі органи,

-сплачувати за результатами Спільної діяльності передбачені чинним законодавством податки, збори, інші обов'язкові платежі,

-за рішеннями Комітету Управління спільною, діяльністю розподіляти та виплачувати належні сторонам частини прибутку, отриманого за результатами Спільної діяльності, шляхом щоквартального перерахування грошових коштів, належних стороні цього договору, з окремого поточного рахунку Спільної діяльності на розрахунковий рахунок відповідної сторони,

-здійснювати організацію та поточний контроль виконання Програм спільної діяльності,

-щоквартально на планових засіданнях звітувати перед Комітетом управління Спільною діяльністю про результати виконання цього Договору,

-виконувати інші дії по здійсненню фінансово-господарської діяльності Спільної діяльності в межах цього Договору,

-представляти інтереси Спільної діяльності та вчиняти дії від імені Спільної діяльності у взаємовідносинах з будь-якими державними органами і органами місцевого самоврядування, банками, нотаріальними конторами, органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні і поза її межами (державними і приватними), фізичними особами, а також у податкових, правоохоронних і судових органах України і інших держав з питань, що стосуються Спільної діяльності, діяти у зазначених взаємовідносинах виключно на підставі цього Договору без надання Сторонами відповідних окремих довіреностей згідно з ч. 2 ст. 1135 Цивільного кодексу України.

Сторонами Оператору надається право:

-укладати від імені Спільної діяльності договори (контракти), необхідні для досягнення цілей Спільної діяльності, у тому числі на виконання робіт (надання послуг) реалізацію продукції Спільної діяльності, придбання матеріально-технічних ресурсів, палива, електроенергії;

-приймати рішення про пред'явлення претензій, позовів, апеляційних та касаційних скарг від імені Спільної діяльності і підписувати їх. вести справи у всіх судових інстанціях із правом здійснення всіх процесуальних дій. повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмета позову, укладання мирової угоди, оскарження рішення ухвали і постанови судів, державного виконавця, пред'явлення виконавчих документів де виконання, одержання присудженого майна і грошей, а також брати учать у процедур банкрутства суб'єктів підприємницької діяльності, ставити підпис, подавати клопотання та здійснювати всі інші дії, пов'язанні з виконанням даних повноважень;

-підписувати документи податкової, фінансової, статистичної та інших видів обов'язкової звітності, що складається по спільній діяльності за Договором;

-забезпечувати ведення бухгалтерського обліку майна, цінностей, зобов'язань та операції, пов'язаних з виконанням Договору та обліку фінансових результатів Спільне діяльності на окремому балансі, забезпечувати повноту і своєчасність перерахування податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджету та державних цільових фондів;

-підписувати документи з питань Спільної діяльності за Договором: акти виконаних робіт (наданих послуг), акти приймання-передачі, претензії, листи та інше,

-викривати (закривати) та бути розпорядником (мати право розпорядчого підпису під час проведення грошових операцій) поточних рахунків, відкритих для забезпечення Спільної діяльності і за Договором:

-підписувати платіжні документи, необхідні для здійснення готівкових та готівкових розрахунків,

-виконувати інші дії, пов'язані з веденням спільних справ за Договором.

Згідно до пункту 6.1 договору розгляд та визначення фінансових результатів спільної діяльності здійснюється Комітетом управління щоквартально, у відповідності до законодавства та на підставі звіту про спільну діяльність.

За змістом частини 6.3 оператор зобовязаний здійснювати перерахування сум грошових коштів, що становлять прибуток відповідної сторони з окремого поточного рахунку спільної діяльності на поточні рахунки Сторін не пізніше 5 днів від дати затвердження розподілу прибутку.

Отже до виключної компетенції Комітету управління відноситься питання контролю розподілу прибутку, яке охоплюється не тільки визначенням та погодженням фактичного розміру сум прибутку учасників, що дорівнюють їх долі у загальному прибутку спільної діяльності, а й у встановленні чіткого механізму отримання учасниками відповідних сум, шляхом складання відповідного протокольного рішення з визначеним для оператора алгоритмом дій (зазначенням сторони, якій повинен бути нарахований прибуток, суми перарахування, терміну такого перерахування).

Відтак в процедурі розподілу прибутку повноваження оператора зводяться до практичного виконання рішення Комітету управління у вигляді перерахування сум прибутку на відповідні рахунки учасників, тобто фактично обмежуюються виконавчими діями по реалізації вже прийнятого повноважним органом рішення.

Варто зауважити, що жоден пункт договору не передбачає у оператора спільної діяльності права як утриматись від виконання покладеного на останнього обовязку так і прийняття фактично іншого рішення, яке йде врозріз з прийнятим рішенням Комітету управління, та обмежує учасника спільної діяльності в можливості отримання прибутку, не зважаючи на безпосередні цілі таких дій.

Наведим підтверджується відсутність у оператора саме контрольно розпорядчих повноважень в сфері розподілу прибутку спільної діяльності, у звязку з чим останній не наділений компетенцією щодо розпорядження прибутком учасника спільної діяльності, а безпосередньо можливістю самостійного обмеження сторони договору в праві на отримання прибутку шляхом проведення взаємозаліку.

При цьому у відповідності до наданих Комітету управління повноважень останнім було здійснено розпорядження відповідними коштами, зобов'язано оператора здійснити зарахування суми прибутку ТОВ НВФ "Техпроект" у січні - лютому 2014 року в сумі 2 098 506, 85 грн. (Протокол №48 засідання Комітету управління спільною діяльністю Том 1 а.с.43-44), за ІІ квартал 2014 року в сумі 351 215, 30 грн. (Протокол №49 засідання Комітету управління спільною діяльністю Том 1 а.с.45-46), за ІІІ квартал 2014 року в сумі 1 169 868, 24 грн. (Протокол №50 засідання Комітету управління спільною діяльністю Том 1 а.с.47-48), за ІV квартал 2014 року в сумі 29 426 045,88 грн. (Протокол №52 засідання Комітету управління спільною діяльністю Том 1 а.с.49-50) на розрахунковий рахунок ТОВ НВФ "Техпроект".

Отже, повноважним органом було прийнято рішення про розпорядження відповідними коштами у вигляді цільового направлення відповідних сум виключно на розрахунковий рахунок ТОВ НВФ "Техпроект", а не в рахунок погашення його заборгованості за договором про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 493.

Крім того, як зазначалось вище за умовами договору питання укладення угоди не передбаченою Програмою спільною діяльності, а саме угод, які не повязані з проведенням робіт в рамках Спільної діяльності по договору №493 від 24 березня 2004 року - проведення капітального ремонту свердловини, оснащення обєктів видобутку приладами для безперебійного комерційного обліку товарних обсягів видобутих вуглеводів, тематичних робіт, капітального ремонту та робіт на свердловинах ГПУ "Полтавагазвидобування" оснащення обєктів видобутку приладами для безперебійного комерційного обліку товарних обсягів видобутих вуглеводів, вирішується виключно Комітетом управління.

Відтак, передумовою укладення односторонньої угоди якою, зобовязання спільної діяльності перед позивачем на суму 47 451 375,06 грн. було погашено в рахунок зобовязання позивача за договором про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 493, повинно бути рішення Комітету управління, яким було б безпосередньо надано згоду на відповідне зарахування.

Оскільки матеріали справи не містять рішення Комітету управління, яким було б погоджено проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз", як оператор спільної діяльності, не було наділено повноваженнями на укладення такої угоди в односторонньому порядку.

У звязку з чим колегія суддів приходить до висновку, що самостійне укладення оператором спільної діяльності угоди про зарахування вимог було здійснено з перевищенням повноважень останнього, а саме з порушенням пункту 1, 3 частини 4.4 договору та є підставою для визнання угод недійсними.

Поряд з цим суд наголошує на безпідставності посилання першого відповідача в доповненнях на апеляційну скаргу (вх.№6682) на постанову Вищого господарського суду від 19 жовтня 2009 року по справі №47/70, якою сторона підтверджує існування судової практики, щодо встановлення наявності повноважень у оператора на самостійне укладення угод про зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Проаналізувавши відповідне судове рішення колегія суддів зазначає, що за умовами обставин в справі №47/70, Комітет управління не був наділений виключними повноваженнями на вирішення питання щодо укладення угод не передбачених Програмою спільною діяльності, що виключає аналогічність спору та можливість прийняття вказаного судового рішення в якості належного доказу.

Крім того, стосовно односторонньої угоди, оформленої заявою першого відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог між ним та позивачем, від 19 жовтня 2015 року вих. № 493/19/10-1 слід зазначити наступне.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати такій умові: строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Судом встановлено, що загальний строк виконання позивачем робіт передбчаченихт програмою: проведення капітального ремонту свердловини, оснащення обєктів видобутку приладами для безперебійного комерційного обліку товарних обсягів видобутих вуглеводів, тематичних робіт, капітального ремонту та робіт на свердловинах ГПУ "Полтавагазвидобування" оснащення обєктів видобутку приладами для безперебійного комерційного обліку товарних обсягів видобутих вуглеводів, встановлено теміном до 2015 року.

Згідно ст. 254 Цивільного Кодексу України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Виходячи з того, що строк виконання позивачем фінансування проведення робіт закінчився 31 грудня 2015 року, 19 жовтня 2015 року, коли першим відповідачем було заявлено вимоги про зарахування, строк виконання програми робіт ще не настав.

Відтак на момент укладання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог між першим відповідачем та позивачем, від 19 жовтня 2015 року вих. № 493/19/10-1 була відсутня обовязкова умова зарахування - настання строку вимоги виконання зобовязання позивачем.

Одночасно колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про відмінність субєктного складу зобовязань, зарахування яких було проведено оператором.

Колегія суддів зауважує, що обовязковою умовою проведення першим відповідачем зарахування зустрічних однорідних вимог повинно бути наявність у останнього дебіторської заборгованості суми в розмірі 47 451 375,06 грн. яка не була сплачена позивачем за договором про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 493, та кредиторської заборгованості, суми коштів, яка була визначена в якості прибутку ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект".

Однак, в даному випадку судом встановлюється існування у оператора спільної діяльності виключно кредиторської заборгованості - суми невиплаченого прибутку ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничій фірмі "Техпроект". Першим відповідачем помилково вказується на існування зобовязання ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект" з виплати сум інвестиційних внесків саме перед оператором спільної діяльності з огляду на наступне.

Зі змісту договору про спільну діяльність № 493 вбачається, що в момент підписання угоди сторонами було взято обов'язок з об'єднання вкладів та ведення спільної інвестиційної та виробничої діяльність з метою розвитку розробки Вишневського газоконденсатного родовища.

Домовившись про об'єднання вкладів та ведення спільної інвестиційної та виробничої діяльність, з визначенням в подальшому сум таких інвестицій, сторони такого договору саме як учасники спільної діяльності набули обсяг прав та обовязків, в тому числі право вимоги виконання іншою стороною договірних зобовязань зі своєчасного проведення фінансування предмету спільної діяльності. Тобто правом вимоги до сторони спільної діяльності про виконання договірних зобовязань наділені виключно учасники спільної діяльності з огляду на існування такого обовязку у останніх виключно один перед одним.

При цьому, такий обовязок випливає з правової природи участі особи в спільній діяльності, положення щодо якої регаментовані статтями 1130-1139 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що договір про спільну діяльність № 493 та програма робіт в рамках спільної діяльності по договору № 493, на яку в якості підстави для взаємозаліку зроблено посилання у листі першого відповідача про взаємозалік, прийнята до виконання згідно додаткової угоди № 3 до договору № 493, підписані між трьома сторонами ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект", Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз".

З зазначеного випливає, що зобовязання з виконання даної програми робіт несуть сторони, що підписали дану програму робіт та договір № 493 разом з додатковими угодами до нього, один перед одним, а не перед оператором спільної діяльності. Отже і правом вимоги щодо виконання позивачем договору та сплати інвестиційних коштів наділені ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект", Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз саме як учасники договору, а не оператор спільної діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

За таких обставин, взаємозалік зустрічних однорідних вимог на підставі статті 601 Цивільного кодексу України між спільною діяльністю (оператором якої на сьогоднішній день є ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз") та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект" - не може бути здійснено, оскільки такі вимоги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" як оператора спільної діяльності за договором № 493 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект" не є зустрічними.

В той же час суд не вважає правомірною позицію позивача та суду першої інстанції про неоднорідність вимог, виходячи з того, що програма робіт в рамках спільної діяльності по договору № 493, на яку зроблено посилання у спірному листі, не передбачає внесення позивачем (ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект") будь-яких грошових коштів, а встановляє для позивача необхідність проведення робіт.

У відповідності до програми робіт спільної діяльності обовязок позивача полягав у проведенні робіт саме шляхом їх фінансування, а відтак останні мають грошовий вираз, що свідчить про однорідність вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що при укладанні відповідних угод першим відповідачем було порушено вимоги законодавства, оскільки укладено з перевищенням повноважень оператором; за угодою від 19 жовтня 2015 року вих. № 493/19/10-1 до строку настання вимоги; відповідні вимоги не є зустрічними, у звязку з чим останні підлягають визнанню недійсними.

Щодо позовних вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕРПРОМІНВЕСТ" суми заборгованості в межах 10 000, 00 грн. судом встановлено наступне.

Договором поруки № 02/04 від 01 квітня 2014 року поручитель - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕРПРОМІНВЕСТ" (другий відповідач) поручився перед позивачем за виконання першим відповідачем власних зобовязань за договором № 493, в частині обов'язку щодо сплати суми майнової шкоди, пені, інфляційних витрат, 3% річних, спричинених невиконанням першим відповідачем власних обовязків по договору № 493 по виплаті розподіленого прибутку та усіх зобовязань, що виникають щодо його виконання першим відповідачем, в межах 10 000, 00 грн.

У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку за договором, поручитель зобов'язується в строк до 30 календарних днів з дня настання строку виконання зобовязань за договором, сплатити позивачу визначену договором поруки грошову суму.

Згідно статті 553 Цивільного кодексу України - за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Позивачем не надано суду доказів того, що другий відповідач в повному обсязі виконав власні зобовязання за договором поруки.

Матеріали справи свідчать про те, що разом з відзивом другого відповідача було надано платіжне доручення про сплату ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕРПРОМІНВЕСТ" на користь позивача частини грошової суми за договором поруки у розмірі 3670,00 грн.

За таких обставин, стягненню солідарно з відповідачів підлягає не заявлена позивачем у позові сума в розмірі 10 000,00 грн., а з урахуванням вже здійсненої другим відповідачем оплати сума в розмірі 6 330,00 грн.

А отже, підлягає зменшенню в межах визначеної договорому поруки -10 000, 00 грн., сума 3 % річних та інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з першого відповідача, та складає відповідно 1 123 934, 55 грн.

Твердження першого відповідача в апеляційній скарзі стосовно стягнення з поручителя ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕРПРОМІНВЕСТ" суми заборгованості в розмірі 10 000, 00 грн., яка передбачалась договором поруки, в судовому рішення №922/5661/15, а відтак і не можливості солідарного стягнення зазначеної суми в межах даного спору є безпідставними.

На час прийняття оскаржуваного рішення 28 березня 2016 року, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03 березня 2016 року було залишено без змін рішення господарського суду Харківської області від 04 січня 2016 року у справі №922/5661/15, яким було стягнуто солідарно заборгованість за договором в межах 10 000,00 грн. на підставі договору поруки №02/04.

Вказана постанова Харківського апеляційного господарського суду від 03 березня 2016 року та рішення господарського суду Харківської області від 04 січня 2016 року у справі №922/5661/15 були скасовані, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області на підставі постанови Вищого господарського суду від 19 квітня 2016 року.

Відтак наразі відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, яким було б вирішено позов про солідарне стягнення заборгованості з першого та другого відповідача за договором в межах 10000,00 грн. на підставі договору поруки №02/04.

При цьому слід зазначити, що предмет позову в справі №922/5661/15 полягає у стягненні 10 000,00 грн. на підставі договору поруки №02/04 в рахунок погашення основної заборгованості за договором № 493, інфляційних втрат в сумі 992042,83 грн. та 3% річних в сумі 11752449,12 грн., в той час як в даній справі стягнення 10 000,00 грн. здійснюється в рахунок погашення заборгованості з виплати 3% річних та інфляційних витрат за період 01 жовтня 2015 року - 31 січня 2016 року у розмірі 1 123 934,55 грн., що свідчить про різну правову природу та розмір сум в рахунок погашення яких здійснюється солідарне стягнення на підставі договору поруки №02/04 та виключає ідентичність позовних вимог та необхідність залишинення позову без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України

Крім того, апелянт безпідставно наголошує в апеляційній скарзі на неможливості солідарного стягнення суми заборгованості в межах 10 000,00 грн. на підставі договору поруки №02/04, виходячи з того, що відповідна порука припинила свою дію 01 січня 2016 року, а відтак вимога за вказаним договором могла бути предявлена до 31 грудня 2015 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно до пункту 3 договору поруки №02/04 вимоги до поручителя за вказаним договором можуть бути предявлені до 31 грудня 2015 року.

Проте з матеріалів справи вбачається направлення такої вимоги до поручителя у встановлений пунктом 3 договору поруки строк.

У письмових поясненнях ТОВ "Лідерпромінвест" від 01 березня 2016 року останнім було зазначено про здійснення часткової оплати 16 листопада 2015 року суми заборгованості першого відповідача, у звязку з невиконанням ним основоного зобовязання.

Наведеним підтверджується направлення позивачем відповідною вимоги в строк до закінчення дії договору поруки, а відтак і можливості стягення невиплаченої суми в судовому порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з першого відповідача як оператора спільної діяльності за договором № 493 заборгованості по сплаті трьох відсотків річних та інфляційних витрат, а також в частині солідарного стягнення з першого та другого відповідачів грошової суми в розмірі 6330,00 грн. та задоволенню позову в частині визнання недійсними односторонніх угод, оформлених заявами першого відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог між ним та позивачем, від 19 жовтня 2015 року вих. № 493/19/10-1 та від 01 січня 2016 року вих. № 493/01/01-1. В частині солідарного стягнення з першого та другого відповідачів грошової суми в розмірі сума в розмірі 3670,00 грн. провадження по справі підлягає припиненню за відсутністю предмету спору.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права з огляду на не дослідження наданих стороною доказів - відзиву на позовну заяву від 15 березня 2016 року, оскільки описова частина рішення не містить посилання на надання першим відповідачем відповного документу. Варто зазначити, сам по собі факт не відображення в судовому рішення поданого стороною письмового відзиву не є порушенням вимог процесуального законодавства. В той же час, в протоколі судового засідання від 15 березня 2016 року (Том 1 а.с.156-157) зазначено про надання в ході проведення судового засідання першим відповідачем письмового відзиву, який був долучений судом.

У відповідності до Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року №28, на документі, отриманому від учасників судового процесу та їх представників безпосередньо під час судового засідання, накладається резолюція судді (судді-доповідача), яка складається зі слів "До справи", підпису судді та дати. Зазначений документ у цей же день передається для реєстрації, після чого долучається до матеріалів справи (пункт 2.1.1.).

Наданий першим відповідачем відзив на позовну заяву (Том 1 а.с.150-154) містить відмітку про долучення даного документу до матеріалів справи з підписом суддів. Відтак вказаний документ був як безпосередньо долучений до матеріалів справ так і досліджений з боку суду.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права з огляду на незадоволення заяви позивача про відмову у позові.

Згідно до змісту матеріалів справи 22 лютого 2016 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект" було подано заяву про відмову від позову від 19 лютого 2016 року, підписану директором ОСОБА_4 (Том 1 а.с.70-71).

Згідно до статті 80 ГПКУ господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом;

Стаття 78 ГПКУ визначає, що відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

У відповідності до протоколу судового засідання від 15 березня 2016 року, 21 березня 2016 року, судом відкладався розгляд заяви позивача про відмову від позову. В протоколі судового засідання від 28 березня 2016 року визначено, що позивачем не було подано клопотань та останній підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, а відтак останній не підтримав раніше подане клопотання, прохаючи суд розглянути позовні вимоги в повному обсязі.

А отже в судовому засіданні 28 березня 2016 року, позивачем не було підтримано відповідне клопотання, у звязку з чим суд правомірно не прийняв вказану заяву та не припинив провадження у справі.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується зі здійсненним судом першої інстанції перерахунком судових витрат за подання позовної заяви.

Матеріалами справи підтверджується, що судом було стягнуто солідарно з першого та другого відповідача суму судового збору за подання позовної заяви.

Колегія суддів звертає увагу місцевого господарського суду, що згідно вимог пункту 4.1 постанови Вищого господарського суду України 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином господарським процесуальним законодавством не передбачено можливість солідарного стягнення суми судових витрат, а судові витрати в таких випадках розподіляються між відповідачами порівну.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Карпатигаз"задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 28 березня 2016 року у справі № 922/334/16 змінити в частині суми стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та в частині стягнення судових витрат, виклавши його в наступній редакції " Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 13-19, ) на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект" (62300, Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Центральна, 1, ) заборгованість з виплати 3% річних та інфляційних витрат за період 01 жовтня 2015 року - 31 січня 2016 року у розмірі 1 123 934,55 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 13-19, ), на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект" (62300, Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Центральна, 1, ) 18 237,01 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕРПРОМІНВЕСТ" (62300, Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Лозівська, 96, ) на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техпроект" (62300, Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Центральна, 1, ) 47,47 грн. судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 28 березня 2016 року у справі № 922/334/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 08 липня 2016 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя Р.А.Гетьман

Суддя П.В.Тихий