донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

13.07.2016 справа №908/852/16 Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:Не зявився
від відповідача:ОСОБА_4 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
на рішення господарського судуЗапорізької області
від18.05.2016 року
по справі№ 908/852/16 (суддя: Носівець В.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача:Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі», м. Дніпрорудне, Запорізька область
простягнення 952 283,42 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі «Позивач») звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі», м. Дніпрорудне, Запорізька область (далі «Відповідач») суму пені в розмірі 306 678,60 грн., суму 3% річних у розмірі 33 530,22 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 612 074,60 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 року у справі № 908/852/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково.

Стягнуто з комунального Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі», м. Дніпрорудне, Запорізька область () на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ () 126 966,29 грн. пені, 29 556,10 грн. 3% річних, 448 959,02 грн. інфляційних втрат, 10 986,72 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 року у справі № 908/852/16 в частині відмови у стягненні усієї суми пені та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню у повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

Заявник апеляційної скарги вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, не в повній мірі дослідженні матеріали та докази по справі та невірно зроблені висновки стосовно зменшення пені.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

12.07.2016 року до канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» надійшов відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Представник Позивача в судове засідання не зявився, поважність причин не явки суду не повідомив.

Представник Відповідача підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 року у справі № 908/852/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника Позивача.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 22.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі «Продавець») та Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» (далі «Покупець») укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 448/14-БО-13 (далі «Договір»).

Предмет якого передбачає, що продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (далі газ), на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі споживачами покупця) (п.1.2. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 28.01.2014 року).

Згідно з п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4. договору).

Обсяг споживання газу Покупцем визначено у п. 2.1. договору. При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +- 5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору, ціна за 1000 куб.м. газу становить 3 459,00 грн., крім того ПДВ 17% - 50,25 грн., усього з ПДВ 345,85 грн. Додатковими угодами № 1 від 28.01.2014 року, № 2 від 30.04.2014 року, № 3 від 20.05.2014 року, № 4 від 13.06.2014 року, № 5 від 05.09.2014 року, № 6 від 12.11.2014 року, № 7 від 12.12.2014 року вносились зміни до п. 5.2. Договору щодо ціни газу.

За п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу, визначеного покупцем:

- у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, повязані з одержанням виконання;

- у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

- у третю чергу погашається основна сума боргу (п. 6.4. Договору).

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. Договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.6.1 Договору).

Як свідчать матеріали справи, позивач поставив протягом січня - квітня, жовтня - грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3 681 836,41 грн., про що свідчать акти приймання-передачі:

· № б/н від 31.01.2014 року за січень 2014 року 193,308 тис.куб.м. на суму 645 794,09 грн. (а.с. 30);

· № б/н від 28.02.2014 року за лютий 2014 року 171,327 тис.куб.м. на суму 572 361,02 грн. (а.с. 31);

· № б/н від 31.03.2014 року за березень 2014 року 108,503 тис.куб.м. на суму 362 481,61 грн. (а.с. 32);

· № б/н від 30.04.2014 року за квітень 2014 року 11,744 тис.куб.м. на суму 61 830,76 грн. (а.с. 33);

· № б/н від 31.10.2014 року за жовтень 2014 року 30,888 тис.куб.м. на суму 197 862,84 грн. (а.с. 34);

· № б/н від 30.11.2014 року за листопад 2014 року 100,191 тис.куб.м. на суму 669 520,35 грн. (а.с. 35);

· № б/н від 31.12.2014 року за грудень 2014 року 152,968 тис.куб.м. на суму 1 171 985,74 грн. (а.с. 36);

Відповідач свої обовязки за договором виконав не належним чином, за поставлений природний газ не вчасно розрахувався, з порушенням строків встановлених договором.

В обґрунтування вимог позову Позивач посилається на факт неналежного виконання Відповідачем взятих на себе зобовязань, що призвело до виникнення заборгованості та нарахування додаткових сум, як наслідок порушення зобовязання у вигляді: інфляційних нарахувань у розмірі 612 074,60 грн., 3% річних у розмірі 33 530,22 грн., пені у розмірі 306 678,60 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Донецький апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що між сторонами був укладений договір, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, тому спірні відносини, регулюються главою 54 розділом 3 Цивільного кодексу («ЦК») України та главою 30 розділом 1 Господарського кодексу («ГК») України (ч.6 ст. 265 ГК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України, яка кореспондується зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо часткового задоволення позовних вимог та зменшення розміру пені на 50%.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як свідчать надані до суду документи, у Відповідача перед Позивачем виникли саме грошові зобовязання, відповідальність за невиконання яких регулюються, у тому числі, нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання».

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 448 959,02 грн., 3% річних у розмірі 29 556,101 грн., пені у розмірі 126 966,296 грн.

За п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 ГК України також встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пункт 3, ст. 83 ГПК надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, будучи комунальним підприємством, надає послуги з теплопостачання населенню м. Дніпрорудне та забезпечує функціонування інфраструктури міста - не вчасно отримує від населення та не в повному обсязі сплату за надані позивачем відповідачу послуги, що в свою чергу веде до виникнення заборгованості і затримки оплати спожитого газу. Враховуючи скрутне фінансове становище відповідача, наявність заборгованості перед відповідачем, відсутність прибутку та наявність збитків є тим винятковим випадком, за яким суд має право застосувати п. 3, ч. 1, ст. 83 ГПК України та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з Відповідача на 50%.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати за подання апеляційної скарги покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 року у справі № 908/852/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: В.М. Татенко

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи;

1 ГСЗО;

1 ДАГС.