ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р. Справа № 907/35/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Марка Р.І.

Суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Мазепа Н.В.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність №09-32/323 від 01.07.2016р.);

від відповідача 1: не зявився;

від відповідача 2: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Самшит, м.Київ, б/н від 25.04.2016 року (вх. № 01-05/2132/16 від 04.05.16).

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2016 р.

у справі № 907/35/16, суддя Карпинець В.І.

за позовом: Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, м. Київ

до відповідача-1: Дочірнього підприємства Самшит Товариства з обмеженою відповідальністю Самшит, м. Ужгород Закарпатської області

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Самшит, м.Київ

про: стягнення заборгованості в сумі 2 051 072, 40 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2016 у справі №907/35/16 позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк до Дочірнього підприємства Самшит Товариства з обмеженою відповідальністю Самшит, Товариства з обмеженою відповідальністю Самшит про стягнення заборгованості в сумі 2 051 072, 40 грн. задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Дочірнього підприємства „Самшит Товариства з обмеженою відповідальністю „Самшит солідарно на користь Публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк загальну суму 1 976 189,10 грн. (в тому числі суму 560 890,41 грн. - відсотків за користування кредитом, суму 809 400 грн. - індексу інфляції за прострочення погашення кредиту та суму 605 898,69 грн. індексу інфляції за прострочення сплати відсотків за користування кредитом) та суму 29 643,13 грн. у часткове відшкодування витрат по сплаті судового збору. Стягнення з Дочірнього підприємства „Самшит Товариства з обмеженою відповідальністю „Самшит є солідарним з Товариством з обмеженою відповідальністю „Самшит.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Самшит солідарно на користь Публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк загальну суму 1 976 189,10 грн. (в тому числі суму 560 890,41 грн. - відсотків за користування кредитом, суму 809 400 грн. - індексу інфляції за прострочення погашення кредиту та суму 605 898,69 грн. індексу інфляції за прострочення сплати відсотків за користування кредитом) та суму 29 643,13 грн. у часткове відшкодування витрат по сплаті судового збору. Стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Самшит є солідарним з Дочірнім підприємством „Самшит Товариства з обмеженою відповідальністю „Самшит.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2016р. у справі №907/35/16, відповідач - 2 звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 25.04.2016р. (вх. № 01-05/2132/16 від 04.05.16), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2016р. в частині задоволення позовних вимог Публічному акціонерному товариству Акціонерний промислово-інвестиційний банк в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Самшит солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний промислово-інвестиційний банк на загальну суму 1 976 189, 10 грн. та суми судового збору та просить в цій частині постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 Самшит відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2016р. ухвалено з невідповідністю висновків, виладених у рішенні суду, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт стверджує, що ПАТ "Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк" пропустив строк позовної давності. Також апелянт зазначає, що кредитний договір припинив свою дію, банк не мав підстав для нарахування процентів, пені та інших платежів та те, що справа вирішена з порушенням правил підсудності, оскільки справа підсудна Господарському суду м. Києва, так як ОСОБА_3 "Самшит" знаходиться і зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_1. Також скаржник зазначає, що судом помилково взято до уваги ті обставини, що виникнення в товариства певної заборгованості по кредитному договору, які Банк взяв за підставу для нарахування подальшого боргу сталося не з вини Товариства, оскільки з настанням в Україні фінансової кризи в Товариства значно зменшилися прибутки та погіршився його матеріальний стан. В підтвердження цього посилається на те, що коли в Товариства був задовільний матеріальний стан, то Товариство сплачувало кредит наперед, що підтверджується і розрахунком, наданим позивачем.

Згідно автоматичного розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 04.05.2016р. справу за №907/35/16 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Костів Т.С. та Малех І.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.05.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Самшит прийнято до провадження та справу призначено до розгляду на 13.06.2016р.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу № 107/07-05/156 від 10.06.2016р. (вх. № 01-04/4289/16), яким Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк просить оскаржуване рішення Господарського суду Закрпатської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У звязку з перебуванням 13.06.2016р. судді Малех І.Б. у відпустці, судове засідання 13.06.2016р. не відбулось, про що відповідно до абз. 2 пп. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 21 від 03.03.2016р., було повідомлено представника позивача.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.06.2016р. судове засідання призначено на 04.07.2016, з підстав викладених у даній ухвалі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2016р. розгляд справи в порядку ст.77 ГПК України відкладено до 11.07.2016р., з підстав, викладених у вказаній ухвалі суду та на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

В судове засідання 11.07.2016р. прибув представник позивача.

В судовому засіданні 11.07.2016р. представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу № 107/07-05/156 від 10.06.2016р. (вх. № 01-04/4289/16 від 10.06.16), просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідачі участі своїх уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обовязковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників відповідачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 11.07.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав свою позицію, розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вирішила, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.08.2007р. ЗАТ Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (правонаступником якого є ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк) (Кредитор) та ОСОБА_3 Самшит (Позичальник) укладено кредитний договір №42/3-07, згідно п.2.1. якого Банк надає Позичальнику кредит в сумі 5 000 000,00 грн., на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим Договором.

Пунктом 2.2. Договору кінцевий термін погашення кредиту не пізніше 31.07.2012 р.

У відповідності до п.3.2. Договору, кредит надається Банком Позичальнику шляхом оплати на протязі дії договору розрахункових документів (платіжних доручень) Позичальника безпосередньо з позичкового рахунку, відкритого Банком, на рахунки контрагентів Позичальника, та на поточний рахунок у відповідності із цільовим призначенням кредиту.

Так, відповідно до умов п.п. 2.1., 2.2., 3.2. кредитного договору № 42/3-07 від 10.08.2007р. ОСОБА_3 „Самшит (позичальник, відповідач 2) зобов'язався до 31.07.2012р. повернути кредитору (позивачу) всю суму кредиту згідно погодженого договором графіку та сплачувати встановлені договором відсотки. Нарахування банком процентів починається з дати першої оплати розрахункових документів позичальника з позичкового рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом (п. 3.3 Договору).

Пунктом 3.4. Договору встановлено, що відсотки за користування кредитом нараховуються Банком щомісячно 26 числа за період з 26 числа попереднього місяця по 25 число звітного місяця день остаточного повернення кредиту, і сплачується Позичальником протягом 5-ти банківських днів з дати їх нарахування.

У випадку порушення Позичальником встановленого договором строку погашення одержаного кредиту Позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 25 % річних (п.3.5. Договору).

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника (відповідача 2- ОСОБА_3 „Самшит) за Кредитним договором № 42/3-07 від 10.08.2007р., 13.08.2007р. між ОСОБА_3 „Самшит (позичальником, відповідачем - 2), Акціонерним комерційним промислово інвестиційним банком (кредитором, позивачем) та Дочірнім підприємством „Самшит ОСОБА_3 "Самшит" (поручителем, відповідачем - 1) укладено Договір поруки №326/12-07, за умовами якого поручитель (відповідач 1 - ДП „Самшит ОСОБА_3 "Самшит") зобов'язався відповідати в повному обсязі перед кредитором (позивачем) за своєчасне та повне виконання позичальником (відповідачем 2 - ОСОБА_3 „Самшит) зобов'язань за Кредитним договором № 42/3-07 від 10.08.2007р. на засадах солідарного боржника до повного виконання зобовязань за кредитним договором у розмірі і у випадках, передбачених Кредитним договором. Позичальник та поручитель є солідарними боржниками перед Кредитором та залишаються зобов'язаними за Кредитним договором до повного виконання всіх своїх зобов'язань за ним у повному обсязі (п. п. 1,2 Договору).

Згідно ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню.

Факт виконання Позивачем зобовязань щодо надання Позичальнику кредиту відповідно до умов кредитного договору у повному обсязі встановлено в рішеннях господарського суду Закарпатської області від 24.09.2013р. у справі № 907/797/13 та від 19.05.2014р. у справі №907/208/14.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 24.09.2013р. у справі №907/797/13 встановлено, що ОСОБА_3 Самшит взятих на себе договірних зобовязань за кредитним договором №42/3-07 від 10.08.2007р. належним чином не виконав, внаслідок чого судом стягнуто 2 706 325,76 грн., в тому числі 1 900 000 грн. заборгованості по кредиту, 652 740,12 грн. відсотків за користування кредитом, 125 876,71 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту та 27 708,93 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 19.05.2014р. у справі №907/208/14 встановлено, що ОСОБА_3 Самшит взятих на себе договірних зобовязань за кредитним договором №42/3-07 від 10.08.2007р. належним чином не виконав, внаслідок чого стягнуто 286 612,35 грн., з яких 252 465,78 грн. відсотки за користування кредитом (за період прострочення з 22.07.2013 р. по 31.01.2014 р.), 16 686,67 грн. пеня за несплату відсотків за користування кредитом (за період прострочення з 22.07.2013 р. по 01.02.2014 р.), 11 400,00 грн. інфляційних витрат на суму простроченого кредиту (за період прострочення з 01.08.2012 р. по 31.01.2014 р.) та 6 059,90 грн. інфляційних витрат на суму прострочених відсотків (за період прострочення з 01.08.2012 р. по 31.01.2014 р.).

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 18.12.2014р. у справі №907/1056/14 встановлено, що ОСОБА_3 "Самшит" взятих на себе договірних зобов'язань за Кредитним договором № 42/3-07 від 10.08.2007р. належним чином не виконав, внаслідок чого судом солідарно з відповідачів на користь позивача стягнуто суму 789 512,32 грн., в т.ч. 348 767,12 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 285 000,00 грн. - нараховані суми по індексу інфляції за прострочення погашення кредиту, 155 745,20 грн. - нараховані суми по індексу інфляції за прострочення сплати відсотків за користування кредитом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання.

Статтею 553 Цивільного кодексу України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і відповідає за порушення зобов'язання боржником у повній мірі.

Стаття 554 Цивільного кодексу України встановлює, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини 1 статті 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог встановлених цим кодексом та іншими законами.

Пунктом 3.1. кредитного договору проценти за користування кредитом сплачуються Позичальником у розмірі 16%річних з розрахунку 365 (366) календарних днів у році до фактичного виконання ним грошового зобовязання з повернення всіх отриманих в межах сум кредиту.

Крім цього, п.6.5. кредитного договору встановлено, що договір діє до повного повернення Позичальником отриманих сум кредитних коштів, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобовязань, прийнятих ним на себе згідно умов цього Договору.

Як вбачається з матеріалів та обставин справи, Позичальник договірні зобовязання у строки, визначені кредитним договором, належним чином та у повному обсязі не виконав, а саме: суму кредиту не повернув, проценти за користування кредитом та штрафні санкції не сплачує, а відтак місцевим господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення солідарно з відповідачів сум заборгованості.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо відмови в позові в частині нарахування сум індексу інфляції за прострочення погашення кредиту за жовтень 2014р. та суми індексу інфляції за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за жовтень 2014р., оскільки предметом розгляду у справі № 907/1056/14 вже було нараховано індекс інфляції за прострочення погашення кредиту за жовтень 2014р. та індекс інфляції за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за жовтень 2014р. та такі суми були стягнуті на користь Банку на підставі даного рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, щодо правомірності заявлених позовних вимог, щодо інших сум індексу інфляції, нарахованих за період з 01.11.2014р. по 31.12.2015р, як за прострочення погашення кредиту у загальній сумі 809 400грн., так і за простроченими процентами, у загальній сумі 605 898,69 грн., а також нарахування Банком відсотків за користування кредитом нарахованих за період з 27.10.2014р. по 31.12.2015р. стягнення солідарно з відповідачів суми 560 890,41 грн. - відсотків за користування кредитом нарахованих за період з 27.10.2014р. по 31.12.2015р.

Щодо посилання апелянта у апеляційній скарзі на порушення статті 15 ГПК України відносно територіальної підсудності справи, то у відповідності до частини 3 статті 15 ГПК України справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцем знаходження одного з відповідачів за вибором позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, позовну заяву подано позивачем за місцем знаходження Дочірнього підприємства „Самшит ОСОБА_3 „Самшит, яке зареєстроване за адресою: 88000, м. Ужгород, вул. Гленца, 4, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 15 ГПК України.

Також судом було встановлено те, що не грунтується на нормах чинного законодавства України твердження Товариства з обмеженою відповідальністю Самшит у апеляційній скарзі, щодо пропуску позивачем строків позовної давності, щодо нарахування відсотків та індексу інфляції. Період за який позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за відсотками та індекс інфляції обмежується періодом з 01.10.2014р. по 31.12.2015р.

У відповідності до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 4.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів зазначено, що у зобовязальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобовязання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобовязання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобовязань, позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, повязаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Враховуючи, що позивач заявив до стягнення з відповідачів заборгованість за відсотками за період з 01.10.2014р. по 31.12.2015р. та індекс інфляції за період з 01.11.2014р. по 31.12.2015р., з урахуванням вищезазначеного щодо даного періоду, тому позивачем не пропущено строку позовної давності.

Разом з тим, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду не приймає до уваги та вважає безпідставними посилання скаржника на ту обставину, що виникнення в ОСОБА_3 "Самшит" заборгованості по Кредитному договору № 42/3-07 від 10.08.2007р., сталося не з вини Товариства, а у звязку із настанням в Україні фінансової кризи, внаслідок чого в Товариства значно зменшились прибутки та погіршився його матеріальний стан, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобов"язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У цивільному праві непереборна сила, що є обставиною для звільнення від відповідальності, це надзвичайна та незапобіжна при даних умовах подія (стихійне лихо, військові дії, інші громадські явища).

Між тим, випадком непереборної сили відповідач ОСОБА_3 "Самшит" помилково зазначає кризу у фінансово-економічній сфері України в цілому, що не дає йому належним чином виконати зобов"язання перед позивачем.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду звертає увагу й на те, що в силу вимог ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб"єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Окрім того, за змістом частини першої статті 229 Господарського кодексу України та частини першої ст. 625 Цивільного кодексу України, за невиконання грошового зобов"язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок боржника суми невиконаного грошового зобов"язання. Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов»язання за будь-яких обставин.

Окрім того, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що не вважаються такими обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Разом з тим, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що негативний вплив економічної кризи на фінансово-господарську діяльність відповідача ОСОБА_3 "Самшит", як підстава для звільнення від відповідальності, не заслуговує на увагу і з огляду на те, що економічна криза негативно вплинула і на фінансово-господарську діяльність позивача, тобто сторони перебувають у рівних умовах.

Відтак, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що наведені скаржником твердження про наявність обставин непереборної сили, які, на його думку, є підставою для звільнення його від відповідальності за даним позовом є безпідставними.

Скаржник не надав доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених у рішенні місцевого господарського суду у даній справі.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2016р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що при прийнятті апеляційної скарги до провадження скаржнику було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі. Сума судового збору за оскарження рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2016р. у справі № 907/35/16 становить 33 842,70 грн.

Відтак, відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013. № 7, відстрочена сума судового збору в розмірі 33 842,70 грн. підлягає стягненню з скаржника за перегляд судового рішення в апеляційному порядку.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 12.04.2016р. в справі №907/35/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Самшит, м.Київ, б/н від 25.04.2016 року залишити без задоволення.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Самшит (вул.Чорновола, 25, оф.1, м. Київ, 01135, ) в дохід спеціального фонду Державного бюджету України (Банк: ГУДКСУ у Львівській області; МФО 825014; отримувач: УДКСУ у Личаківському районі м. Львова; ; рахунок 2006) 33 842 (тридцять три тисячі вісімсот сорок дві) грн. 70 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Місцевому господарському суду видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 13.07.2016р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Малех І.Б.

Суддя Костів Т.С.