ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.07.16р. Справа № 904/4150/16

За позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Горлівка Донецької області

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення 82 116 грн. 77 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, дов. від 02.06.2016р. № 903;

від відповідача: ОСОБА_3 - представник, дов. від 18.12.2015р. № ББУ/ПУ254/Т/15

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з відповідача 82 116 грн. 77 коп., що складає 38 400 грн. 00 коп. - заборгованості, за продукцію, поставлену відповідно до умов договору від 25.07.2014р. №14-16/470-КП, 25 712 грн. 35 коп. - пені, 1 607 грн. 62 коп. - 3% річних та 16 396 грн. 80 коп. інфляційних нарахувань.

Відповідач у відзиві (вх. № 44148/16 від 13.07.2016р.) на позовну заяву просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що: поставка продукції повинна була відбуватись відповідно до специфікації від 28.08.2014р. на постачання продукції на суму 6 480,00 грн. без ПДВ і специфікації від 01.09.2014р. на постачання продукції на суму 27 120,00 грн. без ПДВ; позивач надав до позовної заяви видаткові накладні від 02.09.2014р. №30 на суму 6 480,00 грн. без ПДВ та від 16.09.2014р. №35 на суму 31 920,00 грн. без ПДВ, в яких не зазначено саме згідно якого договору відбувалася поставка продукції до покупця; позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт поставки продукції до покупця; відповідно до частини 4 статті 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобовязання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Крім того, відповідач у заяві (вх.№38793/16 від 21.06.2016р.) про застосування строку позовної давності для стягнення пені відповідач заявляє про сплив позовної давності щодо вимог позивача про стягнення пені у сумі 25 712 грн. 35 коп., у тому числі по видатковій накладній від 02.09.2014р. №30 зі строком оплати до 01.12.2014р. строк позовної давності сплинув 01.12.2014р., а по видатковій накладній від 16.09.2014р. №35 зі строком оплати 15.12.2014р. 15.12.2015р.

Також, відповідач у клопотанні (вх. №44149/16 від 13.07.2016р.) просить зупинити провадження у справі до вирішення у господарському суді Харківської області справи за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до ФОП ОСОБА_1 відносно тлумачення умов договору від 25.07.2014р. №14-16/470-КП. В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що ним подано до господарського суду Харківської області позовну заяву до ФОП ОСОБА_1 про тлумачення умов договору від 25.07.2014р. №14-16/470-КП.; без встановлення дати поставки продукції унеможливлюється визначення часу виконання покупцем своїх договірних зобовязань з оплати отриманої продукції.

Суд не вбачає підстав для задоволення зазначеного клопотання відповідача та зупинення провадження у справі, оскільки:

- відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави;

- згідно з пунктом 3.16. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 Господарського процесуального кодексу України);

- під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин;

- господарським судом Дніпропетровської області не вбачається неможливості самостійно встановити обставини, на які посилається відповідач.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу за допомогою технічних засобів представниками сторін заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.07.2014р. між відповідачем - Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля", як покупцем, та позивачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як постачальником, було укладено Договір №14-16/470-КП (надалі - Договір), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (в подальшому продукцію), в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору; покупець зобовязується прийняти та оплатити продукцію, що постачається у його власність, відповідно до умов даного договору.

Згідно з пунктом 4.1 Договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і у строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до даного договору; під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та одним товаросупровідним документом.

Ціни на продукцію, що постачається постачальником, встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору (пункт 5.2 Договору).

Як вбачається сторонами було підписано специфікації до Договору, у яких узгоджено найменування продукції, кількість, ціну, вартість та строки поставки, зокрема: специфікацію від 29.08.2014р. (замовлення на поставку №) на суму 6 480 грн. 00 коп. (без ПДВ) специфікацію від 01.09.2014р. (замовлення на поставку №) на суму 27 120 грн. 00 коп. (без ПДВ).

Відповідно до пункту 4.11 Договору право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця після виконання покупцем усіх необхідних процедур по прийманню продукції по кількості, якості та комплектності і підписання покупцем видаткової накладної.

Як вбачається на виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято без заперечень та зауважень доску сухостираєму магнітну 60x90см (надалі - товар) у кількості 160шт. на загальну суму 38 400 грн. 00 коп., про що свідчать видаткові накладні від 02.09.2014р. №30 на суму 6 480 грн. 00 коп. (без ПДВ) та від 16.09.2014р. №35 на суму 31 920 грн. 00 коп. (а.с. 20-22), а також довіреність від 02.09.2014р. №219862/П (а.с. 23).

При цьому суд вважає, що за цими накладними позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар саме за Договором, оскільки видаткові накладні від 02.09.2014р. №30 та від 16.09.2014р. №35 містять посилання на довіреність №219862/П, яку було видано представнику Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на отримання доски сухостираємої магнітної 60x90см у кількості 160шт., та яка містить посилання на договір від 25.07.2014р. №14-16/470-КП.

Відповідно до пункту 5.3 Договору розрахунки за продукцію, що постачається постачальником за даним договором, здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на девяностий календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції, якщо інший більший строк відстрочки оплати не передбачений у відповідній специфікації; у випадку якщо строк оплати припадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

У відповідності до умов специфікацій від 29.08.2014р. та від 01.09.2014р. до Договору (замовлення на поставку № і № НОМЕР_1) розрахунок за продукцію, що підлягає поставці, здійснюються на девяностий календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, відповідач повинен був оплатити поставлений товар на суму 6 480 грн. 00 коп. до 01.12.2014р. (включно) та на суму 31 920 грн. 00 коп. до 15.12.2014р. (включно).

Заборгованість відповідача перед позивачем становить 38 400 грн. 00 коп.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості перед позивачем відповідачем не надано.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, інфляційні нарахування згідно розрахунку становлять 16 396 грн. 80 коп. (січень 2015р. березень 2016р.), а річні після перерахунку 1 606 грн. 54 коп. ( з 02.12.2014р. по 05.05.2016р.).

Що стосується вимог позивача щодо стягнення пені у сумі 25 712 грн. 35 коп., суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

У пункті 6.7 Договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення оплати від вартості неоплаченої продукції.

Відповідно до пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, після перерахунку пеня за несвоєчасну оплату товару становить 9 083 грн. 86 коп. (з 02.12.2014р. по 15.06.2015р.), у тому числі: - за видатковою накладною від 02.09.2014р. №30 1 466 грн. 79 коп. (з 02.12.2014р. по 01.06.2015р.); - за видатковою накладною від 16.09.2014р. №35 7 617 грн. 07 коп. (з 16.12.2014р. по 15.06.2015р.).

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною 5 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання.

За приписами частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один різ застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем під час розгляду справи подано заяву про застосування строку позовної давності, яка обґрунтована спливом строку позовної давності щодо позовних вимог в частині стягнення пені.

В даному випадку перебіг строку позовної давності починається: за видатковою накладною від 02.09.2014р. №30 з 02.12.2014р. і закінчується 02.12.2015р.; - за видатковою накладною від 16.09.2014р. №35 з 16.12.2014р. і закінчується 16.12.2015р.

Позивач звернувся до суду 17.05.2016р., що вбачається з відбитку поштового штемпеля на конверті, в якому позовні матеріали було направлено на адресу господарського суду Дніпропетровської області.

Таким чином, на момент предявлення позову строк, в межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист своїх порушених прав шляхом стягнення пені, вже закінчився що є підставою для відмови у частині цих вимог.

Одночасно, суд не приймає до уваги заперечень відповідача стосовно ненастання строку оплати товару, оскільки:

- у пункті 4.4 Договору сторони узгодили, що датою поставки вважається дата, вказана представником покупця (відповідача) на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником про приймання продукції;

- відповідно до положень пункту 4.3 Договору як доказ поставки постачальник зобов'язаний надати покупцю товаросупровідні документи, зокрема, видаткову накладну;

- з матеріалів справи вбачається, що на видаткових накладних містяться підписи відповідача в особі представника ОСОБА_4, що підтверджує факт отримання відповідачем продукції;

- відповідно до статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар, а згідно з приписами статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу;

- з матеріалів справи, не вбачається, що відповідач заперечує проти факту отримання продукції від позивача, а лише наголошує на ненастанні строку її оплати, у зв'язку з відсутністю зазначення дати отримання продукції його представником на видаткових накладних, водночас, в силу наведених норм та положень договору обов'язок з оплати товару настав;

- аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.07.2015р. у справі №904/5802/14;

- крім того, сам відповідач у своїй заяві про застосування строку позовної давності для стягнення пені (вх.№38793/16 від 21.06.2016р.) обраховує дати спливу строків для оплати за поставлену продукцію саме з дат складання видаткових накладних №30 і 35, тобто з 02.09.2014р. та 16.09.2014р. відповідно.

З урахуванням викладеного інші доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на відповідача у повній сумі, оскільки з його вини спір доведено до суду.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, м. Павлоград Дніпропетровської області, вул. Леніна, 76; ідентифікаційний код 00178353) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (84627, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 38 400 грн. 00 коп. - заборгованості, 16 396 грн. 80 коп. - інфляційних нарахувань, 1 606 грн. 54 коп. - річних та 1 378 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної

скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

„18„ липня 2016р.