ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" липня 2016 р.Справа № 924/528/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Виноградова В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання", м. Славута Хмельницької області

про стягнення 382009,83 грн., з яких 40066,35 грн. 3% річних, 341943,49 грн. інфляційних втрат

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю №14-95 від 18.04.2014 р.

від відповідача: не зявився (ОСОБА_2 - за довіреністю №9 від 24.02.2016 р. у судовому засіданні 21.06.2016 р., 04.07.2016 р.)

Рішення приймається 11.07.2016 р., оскільки в судовому засіданні 21.06.2016 р., 04.07.016 р. оголошувались перерви.

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: позивач звернуся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 40066,35 грн. 3% річних та 341943,49 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну оплату природного газу поставленого за договором від 28.12.2012 р. №13/2689-ТЕ-34 за період з 15.07.2015 р. по 28.10.2014 р., та який не був охоплений рішенням суду у справі № 924/1230/14. В обґрунтування позовних вимог посилається на рішення господарського суду Хмельницької області по справі № 924/1230/14, положення ст. ст. 525, 526, 599, 610, 611, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач повноважного представника у судове засідання не направив. На адресу суду надіслав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням представника відповідача у відрядженні.

Суд залишає без задоволення зазначене клопотання відповідача, оскільки суд не визнавав обов'язковою явку повноважних представників сторін в судове засідання. Крім того відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді можуть вести як керівники та інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, так і представники, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені юридичної особи. Тобто сторони не позбавлені права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні інших представників згідно зі ст. 28 ГПК України. Така правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

У письмових запереченнях на позовну заяву (№992 від 17.06.2016 р., №1057 від 01.07.2016 р.), посилаючись на укладення між сторонами, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації договору №372/30 від 24.09.2014 р. про організацію взаєморозрахунків, зазначає, що ним сторони змінили порядок і строк проведення взаєморозрахунків за природний газ, поставлений за договором від 28.12.2012 р., при цьому сторони домовились, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Акцентує увагу на тому, що позивач уже звертався до суду з позовом про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат по договору №372/30 від 24.09.2014 р., однак ВСУ скасував рішення попередніх інстанцій та відмовив у стягненні зазначених нарахувань, вказавши на те, що висновки суду не відповідають викладеним у постановах ВСУ висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права. Посилається на положення ст. ст. 5, 8, 11, 614, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", ст. 97 Бюджетного кодексу України, ст. 14 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік", ст. ст. 14, 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постанов Кабінету Міністрів України №167 від 20.03.2013 р., №30 від 29.01.2014 р. і вважає, що вини відповідача у затриманні оплати за газ немає, та просить врахувати скрутне матеріальне становище відповідача.

У письмових поясненнях (№1106 від 07.07.2016 р.) звертає увагу на те, що відповідач не визнає нарахування 3% річних, інфляційних втрат, оскільки такі нарахування суперечать висновкам ВСУ та при цьому лише констатує неправильність розрахунків, здійснених позивачем, оскільки позивачем у розрахунках 3% річних включено дні фактичної сплати заборгованості, нарахування інфляційних втрат здійснено за період прострочення, починаючи з місяця, у якому мав бути здійснений платіж, а також на суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, що не відповідає положенням п. п. 1.9, 3.2 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. №14.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

28.12.2012 р. між національною акціонерною компанією „Нафтогаз України та комунальним підприємством "Славутське житлово-комунальне об'єднання" укладено договір №13/2689-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), відповідно до якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (п. п. 1.1, 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 продавець передає покупцеві з 01 січня 2013р. по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 6424,5 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів.

Згідно з п. п. 3.3, 3.4 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузлі/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1091,00 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1309,20 грн. (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (п. 7.1 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013 р., а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

На виконання договору продавець з січня по грудень 2013р. передав, а покупець отримав природний газ на загальну суму 7607183,84 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 26 вересня 2013 року на суму 1557899,56 грн., на суму 1237618,17 грн., на суму 1381439,04 грн., на суму 527573,56 грн., 31 жовтня 2013 року на суму 790402,01 грн., 30 листопада 2013 року на суму 815935,34 грн., 24 січня 2015 року на суму 1296316,16 грн.

Відповідачем сплачено основний борг за спожитий газ в сумі 7607183,84 грн., що підтверджено і відображено в довідці про операції, довідці про сальдо, випискою з банківського рахунку від 28.10.2014р. та визнається сторонами.

24.09.2014 року між позивачем (сторона остання), відповідачем (сторона третя), Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (сторона перша), Департаментом фінансів у Хмельницькій обласній державній адміністрації (сторона друга) укладено договір №372/30 про організацію взаєморозрахунків (далі - договір про організацію взаєморозрахунків), предметом якого є організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14, п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, то затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. №30 із внесеними змінами (п. 1 договору).

У п. 2 договору про організацію взаєморозрахунків зазначено, що сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору.

Згідно з п. 3 договору про організацію взаєморозрахунків казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік, стороні першій у сумі 4560742,12 грн. на підставі рішення Мінфіну.

Як передбачено п. 4 договору про організацію взаєморозрахунків, сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 4560742,12 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 4560742,12 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню (п. 5 договору про організацію взаєморозрахунків).

Сторона третя перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 4560742,12 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013р. згідно з договором від 28.12.2012 №13/2689-ТЕ-34 (п. 6 про організацію взаєморозрахунків).

Як передбачено п. 7 договору про організацію взаєморозрахунків, сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Пунктом 9 договору про організацію взаєморозрахунків визначені зобов'язання сторін, де вказано, що з метою виконання договору сторони зобов'язуються: 1) забезпечити подання до територіальних органів Казначейства належним чином оформлених договорів та платіжних документів згідно з Порядком та умовами надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування; 2) не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; 3) перерахувати кошти наступній стороні; 4) обмінюватися наявною інформацією для задоволення взаємних інтересів у процесі виконання договору; 5) забезпечити проведення розрахунків відповідно до договору та з врахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, яким може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання сторонами платіжних документів територіальні органи Казначейства своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти в порядку, передбаченому договором.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п. 12 договору про організацію взаєморозрахунків).

Згідно з п. 14 договору про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмету договору.

Вищезазначені обставини встановлені також рішенням господарського суду Хмельницької області від 10.11.2014 р. у справі №924/1230/14 за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" про стягнення 6020798,90 грн., з яких 468242,12 грн. заборгованості за поставлений природний газ на підставі договору від 28.12.2012р. №13/2689-ТЕ-34, 489609,44 грн. пені за прострочення виконання грошового зобов'язання, 189231,43 грн. три проценти річних, 656715,91 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до цього рішення позов задоволено частково, стягнуто з комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 244804,72 грн. пені, 189231,43 грн. 3% річних, 656715,91 грн. інфляційних втрат (нарахованих по 15.07.2014р.). В частині стягнення 96600,00 грн. заборгованості за поставлений природний газ відмовлено. Провадження у справі в частині стягнення 4588642,12 грн. заборгованості за поставлений природний газ припинено. В частині стягнення 244804,72 грн. пені відмовлено.

Зокрема, вищезазначеним рішенням встановлено, що на виконання договору від 28.12.2012р. №13/2689-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу позивач передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 7607183,84 грн., і відповідачем сплачено суму основного боргу 4685242,12 грн. по договору №13/2689-ТЕ-34 від 28.12.2012 р., яка заявлена позивачем у позові, платіжними дорученнями: №201 від 24.07.14 року 6800 грн.; №207 від 31.07.14 року 6700 грн.; №208 від 01.08.14 року 1900 грн.; №209 від 04.08.14 року 4000 грн.; №210 від 06.08.14 року 16000 грн.; №213 від 12.08.14 року 4500 грн.; №214 від 13.08.14 року - 5000 грн.; №215 від 14.08.14 року 3000 грн.; №216 від 15.08.14 року 9000 грн.; № 217 від 18.08.14 року 10000 грн.; №218 від 19.08.14 року 11000 грн.; №219 від 20.08.14 року - 4700 грн.; №220 від 21.08.14 року 9000 грн.; №221 від 22.08.14 року 5000 грн.; № 222 від 26.08.14 року 4900 грн.; №223 від 28.08.14 року 20000 грн.; №224 від 29.08.14 року 3000 грн.; №168 від 27 жовтня 2014 року 4560742,12 грн.

У рішенні також встановлено про укладення 24.09.2014 року між сторонами по справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів у Хмельницькій обласній державній адміністрації договору №372/30 про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 р. та постановою Вищого господарського суду України від 02.04.2015 р. рішення господарського суду Хмельницької області від 10.11.2014 р. у справі №924/1230/14 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 01.07.2015 р. рішення господарського суду Хмельницької області від 10.11.2014 р., постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 р. та постанову Вищого господарського суду України від 02.04.2015 р. в частині стягнення пені в розмірі 244804,72 грн., трьох процентів річних у розмірі 189231,43 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 656715,91 грн. скасовано. У задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 244804,72 грн., трьох процентів річних в розмірі 189231,43 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 656715,91 грн. відмовлено. В іншій частині судові рішення у справі № 924/1230/14 залишено без змін.

У зазначеній постанові Верховний Суд України не погодився із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення пені, передбаченої підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу. Верховний Суд України дійшов висновку, що для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором № 372/30, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 14 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Верховним судом України у постанові зазначено, що розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі № 372/30.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 40066,35 грн. 3% річних та 341943,49 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну оплату поставленого за договором від 28.12.2012 р. №13/2689-ТЕ-34 природного газу нарахованих за період з 15.07.2014 р. по 28.10.2014 р., який не охоплений рішенням у справі №924/1230/14.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено рішенням суду у справі № 924/1230/14, між національною акціонерною компанією „Нафтогаз України та комунальним підприємством "Славутське житлово-комунальне об'єднання" 28.12.2012р. укладено договір №13/2689-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу, відповідно до якого позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2013р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „Нафтогаз України, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як з'ясовано судом у цій справі та встановлено рішенням суду у справі №924/1230/14, на виконання договору купівлі-продажу природного газу №13/2689-ТЕ-34 від 28.12.2012 р. продавець з січня по грудень 2013 року передав, а покупець отримав природний газ об'ємом 5810,559 тис. м.куб. разом на суму 7607183,84 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, наявними в матеріалах справи. Відповідач повністю оплатив отриманий газ.

Крім того, як убачається з матеріалів цієї справи та встановлено судовими рішеннями у справі №924/1230/14, між сторонами договору, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів у Хмельницькій обласній державній адміністрації 24.09.2014 р. укладено договір №372/30 про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, предметом якого є організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14, п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30 „Про затвердження порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, то затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування затверджених постановою КМ України від 29.01.2014 р. №30, зі змінами.

Відповідно до п. 6 вищезазначеного договору відповідач перераховує на рахунок позивача кошти для погашення заборгованості за спожитий природній газ за 2013 рік згідно з договором № 13/2689-ТЕ-34 від 28.12.2012р.

Крім того, пунктом 9 цього договору визначено, що з метою виконання договору сторони зобов'язуються, зокрема, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. Також у п. 14 договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Судом враховується, що стягнення заборгованості за поставлений на підставі договору від 28.12.2012 р. №13/2689-ТЕ-34 газ, а також стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань (нарахованих до 14.07.2015р.) було предметом розгляду у справі №924/1230/14. Так, рішенням господарського суду Хмельницької області від 10.11.2014 р. у справі №924/1230/14, залишеним без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 р. та Вищого господарського суду України від 02.04.2015 р., було стягнуто з відповідача 244804,72 грн. пені, 189231,43 грн. 3% річних, 656715,91 грн. інфляційних втрат, в частині стягнення 96600,00 грн. заборгованості за поставлений природний газ відмовлено, в частині стягнення 4588642,12 грн. заборгованості за поставлений природний газ провадження у справі припинено. В частині стягнення 244804,72 грн. пені відмовлено (з урахуванням п. 5 ст. 83 ГПК України).

Однак постановою ВСУ від 01.07.2015 р. зазначене рішення від 10.11.2014 р., постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 р., постанову Вищого господарського суду України від 02.04.2015 р. у справі № №924/1230/14 в частині стягнення пені в розмірі 244804,72 грн., трьох процентів річних у розмірі 189231,43 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 656715,91 грн. скасовано та у задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 244804,72 грн., трьох процентів річних в розмірі 189231,43 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 656715,91 грн. відмовлено. В іншій частині судові рішення у справі №924/1230/14 залишено без змін.

Отже, оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, зокрема, щодо правомірності нарахування 3% та інфляційних втрат на заборгованість за газ, що виникла на підставі договору від 28.12.2012 р. №13/2689-ТЕ-34, у своїй постанові від 01.07.2015 р. дав Верховний Суд України.

А саме, Верховний Суд України не погодився із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення пені, передбаченої підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків №372/30 від 24.09.2014 року, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу. Верховний Суд України дійшов висновку, що для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором № 372/30, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 14 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору. При цьому зазначено, що розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки , передбачені у договорі №372/30.

Згідно зі ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 40066,35 грн. 3% річних та 341943,49 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну оплату поставленого за договором від 28.12.2012 р. №13/2689-ТЕ-34 природного газу нарахованих за період з 15.07.2014 р. по 28.10.2014 р., який не охоплений рішенням суду у справі №924/1230/14.

З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, зокрема, укладення сторонами договору про організацію взаєморозрахунків №372/30 від 24.09.2014 р., а також надану Верховним Судом України правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у цій справі на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13/2689-ТЕ-34 від 28.12.2013 р. та договору про організацію взаєморозрахунків №372/30 від 24.09.2014 р., викладену у постанові ВСУ від 01.07.2015 р. у справі №924/1230/14, суд зазначає, що, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. №13/2689-ТЕ-34. Відтак, відсутні підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Крім того, судом враховується, що відповідно до пункту 14 договору про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Аналогічна правова позиція викладена також у постановах ВСУ, зокрема, від 11.11.2015 р. у справі №927/1733/14, від 07.10.2015 р. у справі №924/406/14, від 25.03.2015 р. у справі №924/1265/14, від 09.09.2014 р. у справі 5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 16.09.2014 р. у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012, від 23.09.2014 р. у справі №5011-35/1271-2012, від 30.09.2014 р. у справі 5011-35/1534-2012-42/553-2012.

З огляду на зазначене, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає, що позов про стягнення з відповідача 40066,35 грн. 3% річних та 341943,49 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну оплату природного газу за період з 15.07.2015 р. по 28.10.2014 р., поставленого за договором від 28.12.2012 р. №13/2689-ТЕ-34, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У зв'язку із відмовою у позові відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 33, 35, 43, 49, 82, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові публічного акціонерного товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання", м. Славута Хмельницької області про стягнення 382009,83 грн., з яких 40066,35 грн. 3% річних, 341943,49 грн. інфляційних втрат відмовити.

Повне рішення складено 15.07.2016 р.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 3 прим.: 1 - до справи, 2 - позивачу (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6), 3 - відповідачу (30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Миру, 14А). 3 - рек. з пов. про вруч.