РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016Справа №910/11006/16
За позовом публічного акціонерного товариства "Науково-технічний комплекс "Електронприлад"

до приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 151 005,70 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача - Савицька О.О.(дов. від 18.05.2016)

Від відповідача: не з"явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв"язку з неналежним виконанням умов договору оренди № 310/97 від 12.06.1997 у розмірі 151 005,70 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 17.06.2016 порушено провадження у справі №910/1006/16 та призначено до розгляду на 05.07.2016.

Представник відповідача в судове засідання 05.07.2016 не з'явився, але через канцелярію суду подав витребувані докази та відзив на позовну заяву, в якому позов частково визнав, в частині стягнення пені в сумі 14 049,83 грн. просив відмовити в задоволенні.

В судове засідання 05.07.2016 прибув представник позивача та дав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Між публічним акціонерним товариством "Науково - технічний комплекс "Електронприлад" (далі - орендодавець, позивач) та приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (орендар, відповідач) був укладений Договір оренди № 310/97 від 12.06.1997 (далі - договір).

Згідно пункту 1.1 договору орендодавець передав, а орендар отримав в орендне використання нежитлове приміщення площею 28 м. кв. та майданчик на даху будівлі площею 7 м.кв. для встановлення антенно - фідерних пристроїв, надалі - майно, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Ванди Василевської, 27/29.

Відповідно до пункту 2.1 договору, вступ орендаря у володіння та використання майном настає одночасно з підписанням сторонами акту прийому - передачі вказаного майна. Передача в оренду приміщень засвідчена Актом передачі виробничого приміщення та майданчика на даху інженерно - лабораторного корпусу, підписаного орендарем та орендодавцем 01.12.1997.

Як свідчать матеріали справи, сторонами неодноразово укладались додаткові угоди до договору оренди №310/97 від 12.06.1997, якими орендодавець та орендар змінювали, зокрема, розмір орендної плати, строк дії договору.

Пунктом 10.1 договору в редакції додаткової угоди № 15 від 30.10.2014 сторони погодили, що термін оренди по даному договору встановлюється до 31.10.2015.

Відповідно до п. 3.3 вказаного договору в редакції додаткової угоди 05.07.2006, орендна плата та комунальні платежі перераховуються орендодавцю щомісяця на протязі 5 робочих днів з моменту виставлення рахунків.

Згідно до пункту 3.1 договору в редакції додаткової угоди № 6 від 27.02.2009, у перший місяць оренди орендна плата складає 6 696,19 грн.00 коп., помножені на індекс інфляції за перший місяць оренди, з розрахунку 191,32 грн. за один кв.м. орендованих приміщень.

На підставі пункту 3.2. договору в редакції додаткової угоди № 9 від 28.10.2010, орендар сплачує експлуатаційні послуги 2,66 грн. за кв.м орендованої площі, в тому числі компенсацію плати за користування земельною ділянкою (на підставі ч.2 ст.5 Закону України «Про плату за землю», орендар щомісячно сплачує орендодавцю компенсацію плати за користування земельною ділянкою у розмірі 1,73 грн. за кв.м. орендованих приміщень та крім того ПДВ (20%) у розмірі, встановленому законодавством України. Розмір плати за користування земельною ділянкою коригується відповідно до зміни нормативно - правових актів України, органів місцевого самоврядування з питань плати за землю, про що зазначається у рахунках-фактурах, які виставляються орендодавцем) та крім того ПДВ (20%); комунальні послуги за спожиту електроенергію, водоспоживання, каналізацію і опалення по виставленим орендодавцем рахункам згідно нормам та показникам лічильників.

Згідно до п.4.7 договору, орендар зобов'язався своєчасно і в повному обсязі вносити орендодавцю всі платежі згідно з розділом 3 цього договору.

Однак, всупереч умовам договору та вимогам діючого законодавства України, орендар своєчасно не здійснював оплату орендної оплати, експлуатаційних та комунальних послуг та допустив заборгованість з їх оплати за період з 30.04.2014 по 02.10.2015 у розмірі 114 374,36 грн. Орендар щомісяця засвідчував отримання послуг у зазначений період та підписував акти здачі - приймання послуг за договором оренди.

Листом від 21.10.2014 № 14/цту/0632 відповідач підтверджував свої зобов'язання щодо погашення існуючої заборгованості в повному обсязі, але свої зобов'язання не виконав.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направляв на адресу відповідача претензію № 520/1393 від 10.11.2015 з вимогою сплатити заборгованість станом на 02.10.2015 у розмірі 151005,70 грн., із них 114 374,36 грн. основного боргу, 36 631,34 грн. пені.

Не дивлячись на отримання претензії відповідачем 25.11.2015, що посвідчується Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, претензія залишена без задоволення та без відповіді.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість за договором оренди за вказаний період на суму 114 374,36 грн.

Даними діями відповідач порушує взяті на себе зобов'язання за вказаним договором.

Судом встановлено, що внаслідок укладення договору оренди, між сторонами, згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов ч.1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст.. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона(орендодавець) передає другій стороні(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано, що відповідач має перед позивачем заборгованість зі сплати орендної плати по договору за період з 30.04.2014 по 02.10.2015 у розмірі 114 374,36 грн.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованість з орендних платежів у розмірі 114 374,36 грн. визнаються судом обґрунтованими та задовольняються в повному обсязі.

Крім того, оскільки факт невиконання та прострочення грошового зобов'язання відповідачем є доведеним, позивачем заявлено до стягнення 36 361,34 грн. пені, відповідно до п.3.5 договору.

Пеня нарахована позивач за період з квітня 2014 року по жовтень 2015 року.

Однак, відповідно ж до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкції за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У зв'язку з наведеним, з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 22 581,51 грн.

Пунктом 3.5. договору в редакції додаткової угоди №2 від 05.07.2006, сторони погодили, що керуючись ст.231 Господарського кодексу України та згідно ст.22 ГКУ за кожен день прострочки сплати орендної плати та комунальних послуг орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 0,1 відсотка заборгованості, а за прострочення понад 30 днів з орендаря додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків від заборгованої суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного Банку, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 22 581,51 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не доведено та не надано доказів на спростування доводів позивача та підтвердження обставин, що звільняло відповідача від обов'язку оплати орендних платежів по договору на спірну суму.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача стягуються понесені позивачем витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Науково-технічний комплекс "Електронприлад" задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7, ) на користь публічного акціонерного товариства "Науково-технічний комплекс "Електронприлад" (04116, м. Київ, вул. Ванди Василевської, 27/29, ) 114 374 (сто чотирнадцять тисяч триста сімдесят чотири) грн. 36 коп. заборгованості, пеню у розмірі 22 581 (двадцять дві тисячі п'ятсот вісімдесят одна) грн. 51 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 054 (дві тисячі п'ятдесят чотири) грн. 34 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення 13.07.2016