РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016Справа №910/6557/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс»

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

про зобов'язання ПАТ «Промінвестбанк» виконати платіжні доручення № 71 та № 72 від 06.04.2016 та стягнення пені за порушення строків виконання платіжного доручення

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Андрюк С.Я., за довіреністю

від відповідача: Савицький О.С., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - відповідач) про зобов'язання ПАТ «Промінвестбанк» виконати платіжні доручення № 71 та № 72 від 06.04.2016 та стягнення пені за порушення строків виконання платіжного доручення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2016 було порушено провадження у справі № 910/6557/15, розгляд справи призначено на 18.05.2016.

22.04.2016 представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва була подана заява про збільшення розміру позовних вимог.

04.05.2016 від Національного банку України до господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення.

18.05.2016 у судове засідання представник позивача з'явився, надав письмові пояснення по суті спору.

Представник відповідача у судове засідання 18.05.2016 з'явився, надав суду додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 18.05.2016 судом, в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України та в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України, було оголошено перерву до 01.06.2016.

01.06.2016 представник позивача у судове засідання з'явився, надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 01.06.2016 з'явився, надав свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши у судовому засіданні 01.06.2016 заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог (вих. № 156 від 22.04.2016), суд дійшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 (далі - Постанова) передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Згідно з п. 3.11 Постанови збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

При цьому, згідно з п. 3.12 Постанови право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Судом встановлено, що подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог за своїм змістом є заявою про зміну предмету та підстав позову, так як позивачем було додано до первісних позовних вимог нові та, відповідно, змінено підстави позову.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що позивач подав заяву, спрямовану на одночасну зміну предмета та підстав позову, суд відмовляє у задоволенні даної заяви до розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» (далі - позивач) та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк України» (далі - відповідач), відповідно до тверджень позивача, було укладено Договір банківського рахунка № 1-0019-09 та відкрито поточний рахунок в національній валюті гривні № 4906, а на підставі Договору від 18.08.2010 № 21-0034-10 позивачу надаються послуги відповідачем за допомогою системи дистанційного розрахункового обслуговування.

19.11.2015 між сторонами було укладено Договір банківського рахунка № 20-2-18/2489 (далі - Договір), відповідно до умов якого банк на підставі заяв(-и) клієнта, встановленої форми, відкриває клієнту поточні(-ий) рахунки(-ок) в національній та/або іноземній(-их) валюті(-ах) (далі - поточні рахунки) та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до ліцензії наданої банку, тарифів, законодавства України.

Згідно з п. 11.5 Договору, з укладенням цього Договору, усі попередньо укладені між банком та клієнтом договори банківського рахунка втрачають чинність.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає спір, виходячи з умов Договору банківського рахунка № 20-2-18/2489 від 19.11.2015 та чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини.

06.04.2016 позивач за допомогою системи дистанційного розрахункового обслуговування направив відповідачу платіжні доручення № 71 та № 72 від 06.04.2016 з вимогою про переказ єдиного внеску, нарахованого на заробітну плату за березень 2016 в розмірі 67 993,37 грн та 1 924,85 грн відповідно, з рахунку позивача № 4906 в ПАТ «Промінвестбанк» на рахунок Горлівської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області.

Позивач зазначає суду про те, що станом на дату подання позовної заяви до господарського суду міста Києва (08.04.2016) платіжні доручення № 71 та № 72 від 06.04.2016 виконані не були.

Відповідно до п. 4.1 Договору банк надає послуги з дистанційного розрахункового обслуговування клієнта за допомогою комплексу та всіх його каналів обслуговування на підставі Договору банківського рахунку відповідно до законодавства України, внутрішніх правил Банку та документації до комплексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що між сторонами винили зобов'язання за договором банківського рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Згідно з п. 30.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Відповідно до п. 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Відповідно до п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов'язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків встановлено положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року (далі - Інструкція).

Вимоги вказаної Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов'язкові для виконання ними (п. 1.3).

Судом встановлено, що відповідно до наявної у матеріалах справи копієї банківської виписки, складеної 08.04.2016 за період з 06.04.2016 по 06.04.2016, на особовому рахунку позивача № 4906 в ПАТ «Промінвестбанк» були наявні кошти в сумі 84 284,34 грн.

Підтверджень, що в подальшому, зокрема, у період з 06.04.2016 по 08.04.2016 з коштами на вказаному рахунку були вчинені інші операції матеріали справи не містять, а відповідно у суду достатньо підстав вважати, що кошти в сумі 84 284,34 грн. станом на дату подання позову знаходились на рахунку позивача у ПАТ «Промінвестбанк».

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої Наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, додані позивачем до позовної заяви банківські виписки по його особовому рахунку є первинними документами, а відповідно і належними та допустимими доказами в розумінні статей 33, 34 ГПК України, тому приймаються до уваги судом.

Таким чином, враховуючи положення Договору та приписи чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, позовні вимоги про виконання відповідачем платіжних доручень позивача № 71 від 06.04.2016 на суму 67 993,37 грн та № 72 від 06.04.2016 на суму 1 924,85 грн є обґрунтованими.

В процесі розгляду справи, відповідачем була долучена до матеріалів справи банківська виписка по особовому рахунку позивача № 4906, з якої вбачається, що 11.04.2016 відповідачем були виконані платіжні доручення № 71 та № 72.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Згідно з п. 4.1 Постанови перелік підстав припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Пунктом 4.4 Постанови передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Судом встановлено, що станом на дату подання позову до господарського суду міста Києва (08.04.2016), між сторонами існував спір щодо виконання відповідачем платіжних доручень № № 71, 72 від 06.04.2016, проте, після їх виконання предмет спору у справі № 910/6557/16 відсутній.

Таким чином, провадження у справі № 910/6557/16 в частині позовних вимог про зобов'язання виконання відповідачем платіжних доручень № № 71, 72 від 06.04.2016 підлягає припиненню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за несвоєчасне виконання платіжних доручень № № 71, 72 від 06.04.2016 в розмірі 139,84 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Судом перевірено розрахунок пені, здійснений позивачем, та встановлено, що зазначений показник було розраховано вірно, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання платіжних доручень № № 71 та 72 від 06.04.2016, в розмірі 139,84 грн, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що станом на дату подання до господарського суду міста Києва позовної заяви (08.04.2016), предмет спору між сторонами існував, суд вважає, що спір виник внаслідок неправильній дії відповідача і судовий збір має бути покладено на нього.

Крім того, позивач надав суду заяву, якою просив, в разі задоволення позову, стягнути з відповідача судові витрати на оплату послуг адвоката.

Згідно з ч. 6 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

В якості доказу понесення таких витрат, представник позивача надав суду Договір про надання правової допомоги (юридичних послуг) № , укладений 01.07.2015 між ТОВ «Тар Альянс» та Адвокатським об'єднанням «Головань і партнери», згідно з яким Адвокатське об'єднання «Головань і партнери» зобов'язались на замовлення ТОВ «Тар Альянс», надати юридичні послуги (правову допомогу) на умовах, що зазначені у Договорі, а клієнт зобов'язується оплатити такі послуги та компенсувати фактичні витрати, пов'язані з такими послугами.

25.05.2016 між сторонами Договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) № від 01.07.2015 було укладено Додаткову угоду № 2, згідно з п. 1 якої адвокатське об'єднання надає клієнту правову допомогу (юридичні послуги) під час розгляду в господарських судах справи № 910/6557/16 щодо зобов'язання ПАТ «Промінвестбанк» виконати платіжні доручення № 71 та № 72 від 06.04.2016 та стягнення пені за порушення строків виконання платіжного доручення.

Пунктом 2 вказаної Додаткової угоди № 2 визначено, що вартість правової допомоги (юридичних послуг) за цією додатковою угодою становить 5 000,00 грн в тому числі ПДВ.

Судом встановлено, що позивачем були оплачені послуги адвокатського об'єднання за Договором про надання правової допомоги (юридичних послуг) № від 01.07.2015, що підтверджується наявним у матеріалах справи рахунком на оплату № 57 від 27.05.2016 на суму 5 000,00 грн з урахуванням ПДВ.

З огляду на вищенаведене, витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 5 000,00 грн підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 4, 49, 80, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/6557/16 в частині позовних вимог про зобов'язання виконання Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ, провулок Шевченка, будинок 12; ідентифікаційний код: 00039002) платіжних доручень Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» (84609, Донецька обл., місто Горлівка, вул. Умова, будинок 1/1; ідентифікаційний код: 33853132) № 71 від 06.04.2016 на суму 67 993 (шістдесят сім тисяч дев'ятсот дев'яносто три) грн 37 коп. та № 72 від 06.04.2016 на суму 1 924 (одна тисяча дев'ятсот двадцять чотири) грн 85 коп. припинити.

2. В іншій частині позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ, провулок Шевченка, будинок 12; ідентифікаційний код: 00039002) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» (84609, Донецька обл., місто Горлівка, вул. Умова, будинок 1/1; ідентифікаційний код: 33853132) пеню в розмірі 139 (сто тридцять дев'ять) грн 84 коп, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп та витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн 00 коп.

Повне рішення складено 07.06.2016 р.

Суддя О.В. Нечай