ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016р. Справа№ 914/1562/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі Білані О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, місто Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Інтердрафт, місто Львів

про стягнення збитків

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник

від відповідача: не з»явився

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням присутнього представника позивача в судовому засіданні не проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, місто Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Інтердрафт, місто Львів про стягнення 14856,86грн. збитків 5280,72грн. пені, 3030,14грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 09.06.2016р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 29.06.2016р.

В судове засідання 29.06.16р. позивач явку повноважного представника забезпечив, який позовні вимоги підтримав просить позов задоволити повністю з підстав, викладених в позовній заяві.

В судове засідання 29.06.16р. відповідач явку повноважних представників не забезпечив, подав заяву №27045/16 від 29.06.16р. в якій зазначив, що такий же предмет спору був розглянутий господарським судом Львівської області у справі №914/39/15 та зазначив про розгляд справи без участі представника відповідача.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони покладається обовязок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявлені клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З врахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду усіх сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст.75ГПК України.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в :

29 вересня 2011 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Інтердрафт (Орендар) укладено Договір оренди нерухомого державного майна, що належить до державної власності №136 (Договір).

Згідно із п.1.1 договору №136 від 29.09.2011р. орендодавець (третя особа у справі) передає, а орендар (відповідач у справі) приймає в строкове платне користування (орендна ставка 10%) нерухоме державне майно вбудовані нежитлові приміщення загальною площею 40,5 кв.м., які розміщені на третьому поверсі чотирьохповерхової адміністративної будівлі за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 222, яке знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України Львівський завод збірних конструкцій (балансоутримувач).

За умовами п. п. 1.2, 5.1. договору №136 від 29.09.2011р. майно передається в оренду з метою проведення виставок непродовольчих товарів без здійснення торгівлі. Орендар зобовязаний використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору.

Пунктом 8.3 договору №136 від 29.09.2011р. визначено, що орендодавець має здійснювати плановий та позаплановий контроль за виконанням орендарем умов договору оренди у формі перевірок зі складанням відповідних довідок або актів . При здійсненні контролю та проведенні перевірок виконанням орендарем умов договору оренди у разі потреби вимагати письмові пояснення відповідальних осіб та надання необхідних копій документів.

Відповідно до п. 10.1. договору, цей договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 29.09.2011 р. по 27.09.2014 р. включно.

Позивачем до матеріалів справи долучено акт від 15.08.13р. обстеження обєкта оренди підписаний представником РВ ФДМУ по Львівській області ОСОБА_2, обстеження обєкта оренди щодо цільового використання орендованого майна нежитлових приміщень загальною площею 40,5 кв.м., які розміщені на третьому поверсі чотирьохповерхової адміністративної будівлі за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 222, яке знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України Львівський завод збірних конструкцій, проведеного Відділу КРР та аудиту РВ ФДМУ по Львівській області, складений з-за відсутності представника орендаря, у якому зазначено, що ТзОВ «Компанія Інтредрафт» фактично використовує державне орендоване майно для розміщення офісу.

Відтак, позивач зазначає, що у звязку із порушенням орендарем п.1.2 договору, яке полягає у використанні орендованого майна за цільовим призначенням , що не відповідає умовам договору та щодо якого підлягає орендна ставка у розмірі 18 % регіональним відділенням нараховано збитки (упущена вигода) в сумі 14856,86грн. та нараховано пеню 5280,72грн та інфляційні втрати в сумі 3030,14грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Враховуючи те, що спірні правовідносини у даній справі виникли із орендних правовідносин, то при вирішенні спору слід керуватися нормами Цивільного і Господарського кодексів України, а оскільки предметом договору оренди є майно, яке перебуває на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України Львівський завод збірних конструкцій, то ще підлягають застосуванню положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" за договором оренди орендаря може бути зобов'язано використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до профілю виробничої діяльності підприємства, майно якого передано в оренду, та виробляти продукцію в обсягах, необхідних для задоволення потреб регіону.

Орендар зобов'язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню.

Як убачається з договору оренди, його умовами передбачено, що майно передається в оренду відповідачу з метою проведення виставок непродовольчих товарів без здійснення торгівлі.

Відповідно до п. 5.1. Договору орендар зобовязаний використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього Договору.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

У відповідності до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як вбачається із умов укладеного між сторонами договору , договором була встановлена ставка орендної плати 10%, з метою використання орендного майна - проведення виставок непродовольчих товарів без здійснення торгівлі, а отже й сума, на яку позивач мав розраховувати у разі належного виконання зобов'язання відповідачем, тобто у разі цільового використання орендованого майна, саме виходячи зі ставки 10%. Таким чином, суд вважає, що підстав для стягнення недоотриманої орендної плати (тобто суми орендної плати за ставкою 18%, за цільовим використанням майна - розміщення офісу) не має.

Згідно із ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Отже, особа, яка вважає, що зазнала завдані збитки, повинна довести їх наявність та розмір. Для визначення розміру не одержаних доходів (упущеної вигоди) кредитор повинен також довести, що він вжив всіх необхідних заходів для того, щоб не допустити їх настання.

Акт від 15.08.2013 р. обстеження обєкта оренди щодо цільового використання орендованого майна нежитлових приміщень загальною площею 40,5 кв.м., які розміщені на третьому поверсі чотирьохповерхової адміністративної будівлі за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 222, яке знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України Львівський завод збірних конструкцій, проведеного Відділу КРР та аудиту РВ ФДМУ по Львівській області, складено без участі представника орендаря, доказів повідомлення орендаря про проведення обстеження приміщення не представлено. У даному акті зазначено, що його складено за участі головного інженера балансоутримувача ОСОБА_3, однак не підписаний даною особою при цьому даний акт підписаний представником РВ ФДМУ по Львівській області ОСОБА_2За даних обставин акт від 15.08.13р не може вважатися належним доказом тому не приймається судом до уваги.

Окрім цього, слід зазначити, що даний документ складено 15.08.13р., відтак може підтверджувати лише обставини на час його складення, та не підтверджує не цільового використання майна за період дії договору зокрема із від 29.09.11р по 14.08.13р.

Рішенням господарського суду Львівської області від 16.02.2015 р. у справі №914/39/15 повністю відмовлено у задоволенні позову державного підприємства Міністерства оборони України Львівський завод збірних конструкцій м.Львів до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Компанія інтердрафт за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області про стягнення 16 910,82 грн. збитків. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.04.15р. у справі № 914/39/15 рішення господарського суду Львівської області від 16.02.2015 р. у справі №914/39/15 залишено без змін.

У постанові Львівського апеляційного господарського суду від 02.04.15р. у справі № 914/39/15, зокрема зазначено, що посилання на акт від 15.08.2013 р., згідно якого встановлено, що станом на 15.08.2013 р. відповідач використовує державне орендоване майно для розміщення офісу, не є належним і допустимим доказом порушення відповідачем договірних зобов'язань і завдання позивачеві збитків.

Щодо вимог позивача про стягнення пені в сумі 5280,72грн та 3030,14грн. інфляційних втрат належить зазначити наступне.

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

Згідно з п. 1 ст. 230 та п.6 ст.231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Грошові зобов'язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов'язання, можуть виникати з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і статтею 174 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом стст.524 та 533 ЦК, грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою ВС (постанова від 6.06.2012 у справі №6-49цс12).

Відшкодування збитків не є грошовим зобовязанням та за своєю правовою природою є відповідальністю, відтак безпідставним є нарахування на збитки пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем також не подано документально обґрунтованого розрахунку збитків, зокрема із розрахунку 18 % , як зазначає позивач у позовній заяві, документально не обгрунтовано та не підтверджено належними доказами у чому полягає порушення господарського зобовязання відповідачем у спірних відносинах, не підтверджено обставин щодо того що орендодавець мав право розраховувати на отримання орендних платежів за іншою відсотковою ставкою ніж зазначено у договорі, а відтак внаслідок не оплати орендарем даних коштів поніс втрати чи не отримав прибуток на який згідно встановлених між сторонами договірних відносин мав право отримати, не доведено наявність збитків та їх розмір, а також і те що позивач вжив всіх необхідних заходів для того, щоб не допустити настання збитків. Окрім цього, позивачем у позовній заяві не наведено жодних обґрунтувань та не зазначено правових підстав щодо нарахування пені та інфляційних витрат.

Враховуючи викладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Судовий збір в силу ст. 49 ГПК України слід залишити за позивачем.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75,84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволені позовних вимог відмовити повністю.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

Повний текст рішення підписано 01.07.2016 р.

Суддя Іванчук С.В.