ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"04" липня 2016 р. Справа № 911/1374/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмаз-НВ» (04213, АДРЕСА_1)

до Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області (08320, Київська обл., Бориспільський район, село Велика Олександрівка, вулиця Гагаріна, будинок 11)

про визнання додаткової угоди недійсною

суддя Н.Г.Шевчук

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 17.06.2016);

відповідача не з'явився.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алмаз-НВ» (далі ТОВ «Алмаз-НВ») звернулось з позовом до Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області (далі - Великоолександрівська сільська рада) про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 01.04.2014 до договору оренди комунального майна від 15.08.2013, укладеного між ТОВ «Алмаз-НВ» та Великоолександрівською сільською радою.

В обґрунтування позову ТОВ «Алмаз-НВ» посилається на те, що додаткова угода №1 від 01.04.2014 до договору оренди комунального майна від 15.08.2013 не відповідає вимогам частин першої та четвертої статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки вона всупереч норм частини другої статті 793, статті 654, частини третьої статті 640 Цивільного кодексу України вчинена у простій письмовій формі (без нотаріального посвідчення), в той час як договір оренди комунального майна від 15.08.2013 посвідчений нотаріально.

Відповідач проти позову заперечує, вважає, що ця додаткова угода укладена у відповідності до вимог діючого законодавства у належній письмовій формі, а про нотаріальне посвідчення її жодна із сторін не заявляла, що додаткова угода виконувалась сторонами, що позивач сплачував встановлену в ній орендну плату (арк. с. 41-42).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Великоолександрівської сільської ради №1276-51-VІ від 18.07.2013 вирішено передати ТОВ «Алмаз-НВ» в оренду приміщення площею 153,7м2 за адресою: село Чубинське, вулиця Садово-Дачна,1-б для розміщення пральні строком на 5 років з орендною ставкою 1 відсоток від оціночної вартості обєкта оренди з подальшою індексацією (арк. с. 12).

Великоолександрівська сільська рада (орендодавець) і ТОВ «Алмаз-НВ» (орендар) 15.08.2013 уклали договір оренди комунального майна (далі Договір), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно, що перебуває у власності територіальної громади сіл на території Великоолександрівської сільської ради, а саме: нерухоме майно у вигляді нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: село Чубинське, вулиця Садово-Дачна,1-б, що знаходиться на балансі Великоолександрівської сільської ради, на земельній ділянці кадастровий номер :06:002:0027 площею 0,0704га, «А-І» - будівля котельні загальною площею 153,7кв.м, яке передається орендарю з устаткуванням (за його наявності) згідно з актом приймання-передачі, що додається до цього договору і є його невідємною частиною (арк. с. 9-11).

Згідно звіту про оцінку нерухомого майна станом на 01 липня 2013 року вартість будівлі котельні становить 217640,00грн балансова вартість 395549,00грн. Майно передається в оренду з метою використання під розміщення пральні (пункт 1.4).

За умовою пункту 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування орендованим майном у термін, зазначений в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки не раніше дати державної реєстрації договору) та акта приймання-передачі майна.

Розділом 3 Договору сторони визначили порядок нарахування та сплати орендної плати.

Згідно пункту орендна плата за базовий місяць розрахунку липень 2013 року становить без ПДВ 181,37грн, орендна плата за перший місяць оренди серпень 2013 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за серпень місяць. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством.

Цей договір укладено на строк з 15 серпня 2013 року по 14 серпня 2018 року (пункт 11.1 Договору).

Договір 15.08.2013 посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 та вчинено державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 2090 (аркс. 16).

Великоолександрівською сільською радою та ТОВ «Алмаз-НВ» 01.04.2014 укладено додаткову угоду №1 до договору оренди комунального майна від 15.08.2013 (далі Додаткова угода), відповідно до якої пункт 3.1 Договору викладений в іншій редакції, а саме: «Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади сіл на території Великоолександрівської сільської ради, затвердженої рішенням №192-12-VІ від 24.05.2011 в новій редакції від 21 жовтня 2011 року №396-21- VІ зі змінами, внесеними рішенням від 21.03.2014 №1892-63- VІ і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку березень 2014р. - 936,84грн. Орендна плата за квітень буде визначатись шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції.» (арк. с. 17).

Додаткова угода є правочином .

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Такими вимогами, недодержання яких є підставою для визнання правочину недійсним, згідно частин першої третьої, пятої та шостої статті 203 Цивільного кодексу України є: 1)зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3)волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 5)правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до розяснень, викладених у пунктах 2.1, 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України» №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

Аналогічна позиція викладена і у пункті 2.26 постанови Пленум Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин».

Згідно статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною другою статті 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбаченому законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним. Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України «Про оренду землі»).При цьому позовна вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, і тому в задоволенні відповідної вимоги має бути відмовлено; в такому разі можуть заявлятися вимоги, передбачені главою 83 ЦК України (пункт. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Згідно статті 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 654 цього Кодексу зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Оскільки Договір оренди згідно вимог закону посвідчений нотаріально, то і Додаткова угода до нього повинна також бути нотаріально посвідчена.

Додаткова угода №1 від 01.04.2013не була нотаріально посвідчена.

А тому вона є неукладеною.

Доводи відповідача про відсутність бажання сторін щодо її нотаріального посвідчення суд вважає неспроможними.

Відповідач в підтвердження укладеності та дійсності Додаткової угоди посилається на те, що з урахуванням цієї Додаткової угоди рішенням господарського суду міста Києва від 27.07.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015, у справі №910/10135/15 за позовом Заступника Бориспільського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області до ТОВ «Алмаз-НВ» з ТОВ «Алмаз-НВ» на користь орендодавця стягнута заборгованість по Договору оренди та розірвано цей договір (арк. с. 26-36).

Проте, як вбачається з цих судових рішень питання щодо дійсності Додаткової угоди не було предметом розгляду справи №910/10135/15.

Що стосується посилання відповідача на те, що Договір оренди виконувався сторонами з урахуванням Додаткової угоди, то вони спростовуються судовими рішенням по справі №910/10135/15, якими встановлено наявність заборгованості ТОВ «Алмаз-НВ» по орендній платі, а банківські виписки за період з травня 2014 по липень 2015 про сплату ТОВ «Алмаз-НВ» орендної плати по Договору оренди не містять інформації про те, що вона сплачувалась з урахуванням Додаткової угоди (арк. с. 43-48).

Оскільки за встановлених судом обставин Додаткова угода є неукладеною, то вона не може бути визнана недійсною.

А тому позовна вимога про визнання Додаткової угоди недійсною не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у разі відмови у позові покладається на позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складене і підписане 11.07.2016.