ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.07.2016 Справа № 920/531/16

За позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

м. Кролевець, Сумська область,

до відповідача: Кролевецької міської ради Сумської області, м. Кролевець,

Сумська область,

про визнання частин договору недійсним

Суддя Заєць С. В.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 (довіреність від 16.06.2016);

від відповідача:Даценко І. А. (довіреність від 23.06.2016 № 02-30/1453)

Рибалко А. Б. (довіреність від 23.06.2016 № 02-30/1452).

при секретарі судового засідання Даніловій Т. А.

Суть спору: Позивач у позовній заяві б/н від 18.05.2016, просить суд визнати недійсним частину договору, а саме розрахунок орендної плати частини нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 від 25.06.2015, який є невід'ємною частиною та додатком до договору № 93 оренди майна територіальної громади м. Кролевець від 25.06.2015, укладеного між сторонами; стягнути з відповідача на свою користь судовий збір.

09.06.2016 до господарського суду Сумської області надійшло заперечення відповідача від 03.06.2016 № 02-30/1273, в якому він просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

29.06.2016 позивачем надано письмове обгрунтування позиції по справі з врахуванням наданих письмових заперечень відповідача, відповідно до яких зазначає, що після подання позовної заяви, відповідачем надано позивачу розрахунок орендної плати. Також зазначає, що надаючи розрахунок орендної плати від 23.04.2016, відповідач фактично визнав допущені ним порушення під час складання розрахунку орендної плати від 25.06.2015.

29.06.2016 позивач подав уточнення позовних вимог, відповідно до яких просить визнати недійсним пункт 3.1. Договору № 93 від 25.06.2015: «За користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Кролевець та пропозиції її розподілу, затвердженої рішенням Кролевецької міської ради від 22.06.2012, місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати від 25.06.2015, що невід'ємною частиною цього договору, на дату підписання договору становить 9384,42 грн. на місяць» в частині суми орендної плати 9384,42 грн. Даний пункт прошу визнати недійсним з 25.06.2015.

Відповідно до п. 4. ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитися від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Тобто, статтею 22 Господарського процесуального кодексу України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п.

Тому в разі надходження до господарського суду однієї їз зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати їх як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміна предмета або підстав позову.

Збільшено чи (зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Зазначене відповідає роз'ясненням наведеним у Постанові Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи подану заяву та виходячи зі змісту раніше поданої позовної заяви суд розцінює дану заяву як зміну предмету позову.

Проте, враховуючи положення ст. 22 Господарського процессуального кодексу позивач має право змінити предмет або підставу позову лише до початку розгляду господарським судом справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що, судом розпочато розгляд справи по суті 09.06.2015, про що зазначено в протоколі судового засіданні по данній справі від 09.06.2016.

Враховуючи зазначене суд не приймає до розгляду подану заяву, та розглядаючи справу вирішує спір щодо вимог заявлених у позовній заяві від 18.05.2016, зокрема: визнання недійсним частини договору, а саме розрахунку орендної плати частини нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 від 25.06.2015, який є невід'ємною частиною та додатком до договору № 93 оренди майна територіальної громади м. Кролевець від 25.06.2015, укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Кролевецькою міською радою Сумської області.

Представник позивача, позовні вимоги в судовому засіданні 04.07.2016 підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.07.2016 проти задоволення позову заперечував, обгрунтовуючи свою позицію тим, що спірний договір та Методика, на підставі якої здійснюється розрахунок, є чинними.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

25 червня 2015 року між Кролевецькою міською радою Сумської області та Фізичною особою ОСОБА_1 було укладено договір оренди майна територіальної громади міста Кролевець.

Згідно п.1.1. договору відповідно до рішення п'ятдесят сьомої сесії шостого скликання Кролевецької міської ради від 27.05.2015 «Про оренду частини нежитлового приміщення» орендодавець (відповідач) передає, а орендар (позивач) приймає в строкове платне користування майно територіальної громади міста Кролевець - частину нежитлового приміщення загальною площею 255,5 квадратних метрів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення торгового об'єкту з продажу продовольчих товарів, що здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Відповідно до п. 3.1. договору сторони погодили, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади від 22.06.2012, місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору, на дату підписання договору становить 9384,42 грн. на місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач просить визнати недійсним розрахунок орендної плати частини житлового приміщення по АДРЕСА_1 від 25.06.2015 року, який є невід'ємною частиною Договору № 93 від 25.06.2015 посилаючись на те, що річна орендна плата та місячна орендна плата розраховані невірно з наступних причин:

1. Не була проведена незалежна оцінка об'єкта оренди перед укладенням Договору № 93 від 25.06.2015, що суперечить вимогам пунктів 7, 10 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Кролевець та пропорції її розподілу, пункту 4.3 Положення про оренду майна територіальної громади міста Кролевець, що затверджені рішенням двадцятої сесії шостого скликання Кролевецької міської ради від 22.06.2012 «Про оренду нерухомого майна територіальної громади міста Кролевець».

2. При обчисленні розміру річної орендної плати застосована орендна ставка, що застосовується при торгівлі товарами підакцизної групи - 14 % та коефіцієнту 1,2 - за приміщення, що розташоване на центральній вулиці міста Кролевець.

3. При обчисленні розміру орендної плати за перший місяць оренди враховується індекс інфляції за період з березня 2014 року по травень 201 5 року.

Відповідач у запереченні на позовну заяву зазначає, що незалежна оцінка об'єкта оренди не проводилась з наступних причин:

До укладення Договору № 93 від 25.06.2015 між фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1 та Кролевецького міською радою, об'єкт оренди перебував в оренді у фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 - батька Позивача, на підставі Договору оренди майна комунальної власності територіальної громади міста Кролевець від 01.06.2009 № 48, посвідченого приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Сумської області Котлубай Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 273. Згідно з Договором № 47 від 01.06.2009 об'єкт оренди було передано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7 на строк з 01.06.2009 до 02.02.2019 включно. 16.01.2015 від фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 надійшла заява з проханням передати права та обов'язки по Договору № 47 від 01.06.2009 його сину ОСОБА_1 в зв'язку з завершенням підприємницької діяльності за віком та станом здоров'я (лист від 16.01.2015 № 02-29/38). До вищезгаданої заяви була додана згода фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на укладення договору оренди частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що орендує його батько ОСОБА_7.

За вищезгаданим зверненням фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 прийнято рішення п'ятдесят сьомої сесії шостого скликання. Кролевецької міської ради від 27.05.2015 «Про оренду частини нежитлового приміщення».

На підставі рішенням п'ятдесят сьомої сесії шостого скликання Кролевецької міської раї 27.05.2015 «Про оренду частини нежитлового приміщення» 24.06.2015 було припинено дію Договору № 47 від 01.06.2009, укладеного між Кролевецькою міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 шляхом укладення «Договору про дострокове розірвання договору оренди майна комунальної власності територіальної громади міста Кролевець, посвідченого приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Котлубай Н.В. 01 липня 2009 року зареєстровим № 271» від 24.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Котлубай Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 393 та укладено Договір № 93 від 25.06.2015 між Кролевецькою міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, без проведення конкурсу, проведення якого є обов'язковим при укладанні нового договору оренди майна територіальної громади міста Кролевець відповідно до пункту 1.2 розділу 1 «Загальні положення» Положення про оренду майна територіальної громади міста Кролевеціь, що затверджене рішенням двадцятої сесії шостого скликання Кролевецької міської ради від 22.06.2012 «Про оренду нерухомого майна територіальної громади міста Кролевець».

Виходячи з вищезазначеного фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 фактично були передані права та обов'язки по Договору № 47 від 01.06.2009 шляхом укладення Договору № 93 від 25.06.2015, а тому не проводився конкурс на право оренди майна територіальної громади міста Кролевець і не проводилась незалежна оцінка об'єкта оренди.

Щодо застосування при обчисленні розміру річної орендної плати орендної ставки, що застосовується при торгівлі товарами підакцизної групи - 14 %, відповідач зазначає наступне:

В пункті 1.1 розділу 1 Договору № 93 від 25.06.2015 «Предмет договору» зазначено:

« 1.1. Відповідно до рішення п'ятдесят сьомої сесії шостого скликання Кролевецької міської ради від 27.05.2015 «Про оренду частини нежитлового приміщення» Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування майно територіальної громади міста Кролевець - частину нежитлового приміщення загальною площею 255,5 (двісті п'ятдесят п'ять цілих і п'ять десятих) квадратних метрів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення торгового об'єкту з продажу продовольчих товарів, що здійснює продаж товарів підакцизної групи, надалі - «Майно» або Об'єкт оренди».

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору. Підписання Договору № 93 від 25.06.2015 сторонами договору свідчить про те, що між сторонами вищезгаданого договору досягнуто згоди щодо істотної умови договору - предмету договору.

Оскільки в розділі 1 «Предмет договору» Договору № 93 від 25.06.2015 визначено, що об'єкт оренди передається для розміщення торгового об'єкту з продажу продовольчих товарів, що здійснює продаж товарів підакцизної групи, то при нарахуванні річної орендної плати застосовувалася відповідна орендна ставка - 14 %.

Стосовно застосування при обчисленні розміру річної орендної плати коефіцієнту 1,2 - за приміщення, що розташоване на центральній вулиці міста Кролевець, то застосування даного коефіцієнта здійснювалося згідно з рішенням дванадцятої сесії шостого скликання Кролевецької міської ради від 16.11.2011 «Про затвердження орендних ставок за використання нерухомого майна територіальної громади міста Кролевець» та рішенням п'ятдесят восьмої сесії шостого скликання Кролевецької міської ради від 17.06.2015 «Про внесення змін до рішення Кролевецької міської ради».

Що стосується застосування індексації за період з березня 2014 року по травень 2015 року включно при обчислення розміру орендної плати за перший місяць оренди, відповідач зазначає, що відповідно до пункту 10 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Кролевець та пропорції її розподілу, затверджених рішенням двадцятої сесії шостого скликання Кролевецької міської ради від 22.06.2012 «Про оренду нерухомого майна територіальної громади міста Кролевець» перед розрахунком орендної плати за перший місяць оренди чи після перегляду розміру орендної плати визначається розмір орендної плати за базовий місяць розрахунку за такою формулою:

О пл.міс. = Опл / 12 х Ід.о. х Ім.

де Опл - розмір річної орендної плати, в гривнях;

Ід.о. - індекс інфляції за період з дати проведення незалежної або стандартизованої оцінки до базового місяця розрахунку орендної плати;

Ім - індекс інфляції за базовий місяць розрахунку орендної плати.

Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди.

Незалежна оцінка майна була проведена в березні 2014 року, базовим місяцем розрахунку орендної плати є травень 2015 року, тобто при нарахуванні орендної плати за перший місяць оренди має бути врахована індексація за період з березня 2014 року по травень 2015 року включно, що й було зроблено при нарахуванні орендної плати за перший місяць оренди за Договором № 93 від 25.06.2015.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що Методика розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Кролевець та пропорції її розподілу, що є додатком до рішення Кролевецької міської ради шостого скликання від 22.06.2012 року, на підтаві, якої здійснювалося і здійснюється обрахування орендної плати є чинною, питання про визнання рішення міської ради, якою її затверджено не скасовано, доказів його оскарження сторонами суду надано не було.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

При укладенні Договору № 93 від 25.06.2015 позивач, не був обмежений у волевиявленні, мав право погоджувати на свій розсуд будь-які умови вищезгаданого договору.

Підписання позивачем Договору № 93 від 25.06.2015 та скріплення його печаткою свідчить про те що сторони вищезазначеного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору і згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. І ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 215 ( ч. 1 та ч. З ) Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Однак позивачем не наведено в позовній заяві та в судовому засіданні підстав недійсності правочину чи його частини саме за положеннями ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме:

1. Зміст правочину суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особи, які вчинили правочин не мають необхідний обсяг цивільної дієздатності

3. Волевиявлення учасників правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі

4. Правочин вчинено не у формі встановленій законом.

5. Правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зокрема, згідно з частинами 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з приписів ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами в момент укладення договору (в т.ч. і розрахунку орендної плати від 25.06.2015) було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи та печатки обох сторін на договорі та розрахунку орендної плати.

Отже, позивачем не доведено суду належними доказами того, що Договір чи його частина суперечить приписам чинного законодавства України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про визнання частини договору недійсним не підлягають задоволенню.

Судовий збір, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

Повне рішення складено 07.07.2016.

Суддя С.В. Заєць