РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016Справа №910/9607/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Україна"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

про стягнення 8 768,71 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Україна" (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (надалі також - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 8 768,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідач подав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки проведеним розслідуванням страхового випадку та на підставі автотоварознавчого дослідження складено страховий акт та виплачено потерпілій особі ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 3 194,86 грн., що підтверджується до даною до матеріалів справи копією платіжного документу. Крім того, як зазначив відповідач, в протоколі огляду пошкодженого автомобіля зазначено про пошкодження тільки заднього бамперу, що також відображено в довідці ДАІ, тоді як позивач розрахував суму страхового відшкодування враховуючи рахунок №7716 від 07.10.2014р. та протокол огляду від 07.10.2014р., де зазначені ще панель задня та підсилювач бампера, що суперечить вищезазначеним документам.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 05.07.2016р. Крім того направлено запит від 26.05.2016р. до Моторного (транспортного) страхового бюро України для отримання завіреної копії страхового полісу №АС/5814166.

В судове засідання 05.07.2016р. представники сторін не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, проте відповідачем у відзиві на позовну заяву викладено клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для такого всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 05 липня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2013р. між позивачем (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №1150018/05АВ (надалі - Договір страхування), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню, зокрема, автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

01.10.2014р. по вул. Маркса в м. Херсоні ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Чері", реєстраційний номер НОМЕР_2, не вибрав безпечної швидкості та безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_3, який внаслідок наїзду здійснив зіткнення з автомобілем "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1, який знаходився під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Автомобілем "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 керував на законних підставах, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_1 та посвідчення водія НОМЕР_5 на ім'я ОСОБА_3

Постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.11.2014р. у справі №667/8766/14-п гр. ОСОБА_2 за здійснення вказаного ДТП, було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до рахунку СТО (ТОВ «Автопланета Плюс») №7716 від 07.10.2014р. вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 10 033,21 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту №1.001.14.16061/VESKO30355 від 27.10.2014р. та розрахунку до нього розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику становить 9 278,71 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування в сумі 9 278,71 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №138 245 від 29.10.2014р. на вказану суму.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Як вбачається з наданого позивачем акту огляду транспортного засобу від 07.10.2014р. автомобіль "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті ДТП отримав механічні пошкодження бамперу заднього, підсилювача бампера та панелі задньої.

Водночас, як видно з Довідки ДАІ від 01.10.2014р. автомобіль "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок вказаної ДТП отримав механічні пошкодження заднього бамперу (деформація).

Відповідач, в свою чергу, подаючи відзив на позовну заяву, надав обґрунтування власного визначення розміру страхового відшкодування пошкодженого в ДТП автомобіля, а саме: Дослідження № ВТ5939ВВ-08.10/5 від 08.10.2014р. з визначення ринкової вартості та коефіцієнту фізичного зносу КТЗ, з урахуванням якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 3 194,86 грн.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно із п.4 вказаної постанови, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Як видно з наданого відповідачем до матеріалів справи дослідження НОМЕР_1-08.10/5 від 08.10.2014р. коефіцієнт фізичного зносу автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 0,00, а ринкова вартість аналогічного КТЗ - 197 498,88 грн. (посилання також на «Бюлетень Автотоварознавця», випуск № 78 ДНДІСЗ ІОЦ СЕУ).

Тоді як, відповідно до розрахунку страхового відшкодування до Страхового акту №1.001.14.16061/VESKO30355 від 27.10.2014р. позивачем зазначено дійсну (оціночну) вартість застрахованого транспортного засобу в розмірі 150 900,00 грн.

При цьому, розрахунок суми страхового відшкодування позивачем було здійснено наступним чином: 10 033,21 грн. (вартість відновлювального ремонту (згідно рахунку №7716 від 07.10.2014р.)) - 754,50 грн. (безумовна франшиза за договором страхування) = 9 278,71 грн.

З наданого відповідачем до матеріалів справи дослідження вбачається що вартість відновлювального ремонту визначалася шляхом додавання вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів та вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту, з урахуванням того що коефіцієнт фізичного зносу становить 0,00, яка становить 3 194,86 грн., що в свою чергу менше ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля в розмірі 3 194,86 грн. також підтверджується наявною в матеріалах справи ремонтною калькуляцією AUDATEX НОМЕР_1 від 08.10.2014р.

Судом встановлено, що наведені у калькуляції AUDATEX матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені також і в довідках ДАІ.

Попри те, що в акті огляду транспортного засобу від 07.10.2014р., наданого позивачем в розділі «Характер пошкоджень» пошкодження, які отримав застрахований автомобіль в результаті ДТП визначено згідно доданою калькуляцією AUDATEX, зазначеної ремонтної калькуляції для її дослідження судом до матеріалів справи не надано.

З урахуванням викладених обставин, а також з огляду на наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що зазначені в акті огляду транспортного засобу від 07.10.2014р. та рахунку СТО №7716 від 07.10.2014р. пошкодження підсилювача бампера та панелі задньої не знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, а тому надані позивачем докази на підтвердження завданих застрахованому автомобілю пошкоджень відхиляються судом.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_5 встановлена у судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом "Чері", реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована відповідачем на підставі Полісу №АС/5814166.

Відповідно до ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу №АС/5814166 розмір франшизи становить 510,00 грн., а ліміт відповідальності по майну становить 50 000,00 грн.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Потерпілі, відповідно до п. 1.3. ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. (п. 1.6. ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. (ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст. 28 вказаного Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Таким чином, у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому вказаним Законом порядку шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи потерпілим особам.

Враховуючи викладені вище обставини справи, відповідач керуючись вказаними нормами Закону, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 3 194,86 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення №124 від 13.01.2015р. на вказану суму, потерпілій в ДТП особі, а саме ОСОБА_1

У відповідності до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Оскільки відповідачем за наслідками настання страхового випадку, що мав місце 01.10.2014р., виплачено страхове відшкодування безпосередньо потерпілій особі в межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом №АС/5814166, останнім у повному обсязі виконано обов'язок покладений на нього Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо відшкодування шкоди, завданої особі, що керувала транспортним засобом «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження в результаті ДТП, що виключає можливість задоволення вимог позивача.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження законом обсягу відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності не порушує право на відшкодування фактичних витрат особи, яка здійснила страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування майна, адже це право може бути реалізоване шляхом подання позову до винної особи про відшкодування здійснених на відновлення пошкодженого майна витрат в частині, яку у відповідності до спеціального законодавства страховик цивільно-правової відповідальності відшкодовувати не зобов'язаний.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2014. №6-49цс14 та від 02.12.2015 №6-691цс15.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/9607/16 позовні вимоги підлягають задоволенню не підлягають.

Судовий збір позивача у відповідності до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на останнього.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.07.2016р.

Суддя С.М. Морозов