ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року Справа № 915/485/16

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився, ;

від відповідача -1: не зявився;

від відповідача-2: не зявився;

від відповідача-3: не зявився;

В судовому засіданні приймає участь прокурор Коткова В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/485/16

За позовом: Керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, вул. Нікольська, 73, м. Миколаїв, 54001, в інтересах держави в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, вул. Одеська, буд. 4, с. Коблеве, Миколаївська область, 57456,

до відповідача 1: Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, вул. Леніна, 33, смт. Березанка, Миколаївська область, 57400,

відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю фірма ЮКЕЙ-СД, вул. 1-а Інгульська,1-В, м.Миколаїв, 54024,

відповідача 3: Товариства з обмеженою відповідальністю ДІККСОН, АДРЕСА_1, 65020,

про: визнання незаконним та скасування розпорядження № 323 від 20.02.2008 р., визнання недійсним договору купівлі-продажу №1068 від 17.07.2009 р., визнання недійсним державного акту серії ЯЕ № 443476 від 29.07.2009 р., визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1147 від 30.07.2009 р.,-

В С Т А НО В И В:

Керівник Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області звернувся до господарського суду з позовом до Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, Товариства з обмеженою відповідальністю фірма (ТОВ фірма)ЮКЕЙ-СД, Товариства з обмеженою відповідальністю ДІККСОН про визнання незаконним та скасування розпорядження № 323 від 20.02.2008 р., визнання недійсним договору купівлі-продажу №1068 від 17.07.2009 р., визнання недійсним державного акту серії ЯЕ № 443476 від 29.07.2009 р., визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1147 від 30.07.2009 р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області порушено вимоги законодавства при передачі (продажу) земельної ділянки у приватну власність ТОВ фірма )ЮКЕЙ-СД, оскільки розпорядження райдержадміністрації про відчуження у приватну власність земельної ділянки, яка розташована у межах прибережної захисної смуги Чорного моря суперечить законодавству та було прийнято всупереч вимог земельного та водного кодексів України, а саме приписів ст.ст. 85, 88 Водного кодексу України та ст.ст. 58, 60, 62, 122, 124 Земельного кодексу України, а отже порушує цивільні права та інтереси держави.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

У наданих поясненнях відповідач -1 заперечує проти позовних вимог посилаючись на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреації, а не земель водного фонду;

Також у наданій заяві вказує, що підставою для відмови у позові прокурора є факт пропущення ним строку позовної давності. Звернувся з письмовою заявою про застосування судом строку позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідач-2, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не надав.

Справу розглянуто, відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Розпорядженням Березанської райдержадміністрації № 232 від 25.02.2008 Товариству з обмеженою відповідальністю фірмі «ЮКЕЙ-СД» продано земельну ділянку загальною площею 1,1022 га для рекреаційного призначення для обслуговування належної на праві власності ТОВ фірма «ЮКЕЙ-СД» бази відпочинку «Восход», розташованої за межами населеного пункту в межах території Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області за адресою: с. Коблеве, проспект Курортний, 11.

Відповідно до вказаного розпорядження, 17.07.2009 між Березанською районною державною адміністрацією та ТОВ фірма «ЮКЕЙ-СД» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований у реєстрі за № 1068.

На підставі зазначеного вище договору, ТОВ фірма «ЮКЕЙ-СД» отримано державний акт серії ЯЕ № 443476 від 29.07.2009 на право власності на земельну ділянку площею 1,1022 га, кадастровий номер :09:000:0125, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 16.

На вказаній земельній ділянці розташоване нерухоме майно (база відпочинку «Восход»), що належало ТОВ фірма «ЮКЕЙ-СД» на праві приватної власності та за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 03.08.2009, посвідченому приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_1 та зареєстрованому в реєстрі за № 1169, продано товариству з обмеженою відповідальністю «ДІККСОН».

У подальшому, ТОВ фірма «ЮКЕЙ-СД» продано земельну ділянку площею 1,1022 га за кадастровим номером :09:000:0125 для рекреаційного призначення для обслуговування бази відпочинку «Восход» ТОВ «ДІККСОН» за договором від 30.07.2009, який посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_1 та зареєстровано в реєстрі за № 1147.

Згідно листа від 31.03.2016 відділу Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області, інформація стосовно реєстрації та видачі ТОВ «ДІККСОН» державного акту на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :09:000:0125 відсутня.

Відповідно довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.03.2016, відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :09:000:0125, а також на земельну ділянку площею 1,1022 га за адресою: Миколаївська область, с. Коблеве, просп. Курортний, 11, відсутні.

Згідно наданої інформації відділом Держгеокадастру у Березанському районі, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером :09:000:0125 становить 981 822,84 грн.

Суд погоджується з доводами прокурора щодо порушення відповідачем-1 чинного законодавства при прийнятті оспорюваного рішення з огляду на наступне:

Ч. 1 статті 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно ст. 19 Конституції України та ст. 7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 3 Земельного кодексу (далі - ЗК) України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 Водного кодексу (далі - ВК) України, уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ВК України, уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води.

Згідно п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, з урахуванням конкретної ситуації.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою із встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Статтею 85 ВК України передбачає, що у тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземним юридичним та фізичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Отже, законодавством не передбачено передачу земельних ділянок прибережних захисних смуг у власність.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постановах від 02.09.2014 у справах №905/6025/13, №915/1223/13 та постановах від 09.09.2014 у справах №915/1224/13, №915/1220/13, №915/1226/13.

Згідно з матеріалами технічної документації із землеустрою щодо складання документу (державного акту), що посвідчує право власності на земельну ділянку ТОВ фірма «ЮКЕЙ-СД» (пояснювальна записка, ситуаційний план, кадастровий план), спірна земельна ділянка повністю розміщена в нормативно визначених межах прибережної захисної смуги Чорного моря.

Згідно інформації відділу Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області від 24.03.2016, приблизна відстань від урізу Чорного моря меж земельної ділянки за кадастровим номером :09:000:0125 до південної межі складає 30-40 м , до північної - 130-140 м.

Крім того, оскаржуване розпорядження прийнято Березанською райдержадміністрацією з перевищенням наданих законом повноважень.

Відповідно ч. 3 ст. 122 ЗК України передбачено право районних державних адміністрацій на їх території надавати земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання; ведення лісового і водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

Згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України визначалися повноваження з цих питань обласних державних адміністрацій, які надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до абзацу 1 п. 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) за межами населених пунктів здійснюють відповідні органи виконавчої влади.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка на час прийняття оскаржуваного розпорядження перебувала у державній власності, знаходилась за межами населеного пункту та надавалася для потреб, не передбачених ч. 3 ст. 122 ЗК України, повноваження щодо розпорядження даною земельною ділянкою належали виключно Миколаївській обласній державній адміністрації.

Отже, спірне розпорядження від 25.02.2008р. № 1349 прийняте в порушення чинного законодавства, є незаконним, а договір купівлі-продажу від 17.07.2009 року укладений між Березанською райдержадміністрацією та ТОВ фірма «ЮКЕЙ-СД», а в подальшому між ТОВ фірма «ЮКЕЙ-СД» та ТОВ «ДІККСОН» укладений 30.07.2009 р. є недійсними в силу приписів ст. 203, 215 Цивільного Кодексу України, ст. 207 Господарського Кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України, оскільки були укладені на підставах незаконного розпорядження.

Разом з тим, в задоволенні позову слід відмовити:

Пунктом 3 ст. 267 Цивільного Кодексу України передбачено застосування позовної давності судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач-2 до винесення судом рішення звертався з заявою щодо застосування строку позовної давності(а.с.58).

Відповідно до ст. 256 Цивільного Кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Припис ст. 257 вказаного кодексу встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного Кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного Кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ст. 261 Цивільного Кодексу України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому норма частини першої статті 261 Цивільного Кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Вказана правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 16.09.2015 року по справі № 6-68цс15.

Прокурор в судовому засіданні надав пояснення, що про незаконність оспорюваного розпорядження він взнав після отримання інформації Коблівської сілької ради від 29.03.2016, договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки Коблівській сільській раді за актом приймання-передачі 17.10.2012 не передавався. Інформація щодо укладеного 17.07.2009 між Березанською райдержадміністрацією та ТОВ фірма «ЮКЕЙ-СД» договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки у сільській раді відсутня.

Крім того, законом не передбачено повноважень сільських рад вивчати та надавати оцінку законності розпоряджень районних державних адміністрацій.

Таким чином, Коблівська сільська рада не мала об'єктивної можливості знати про існування оскаржуваних розпорядження, договорів купівлі-продажу та державного акту про право власності на земельну ділянку.

У зв'язку з цим, строк позовної давності за даним спором не пропущено.

Суд не погоджується з даними доводами прокурора.

Як свідчать платіжні доручення (а.с. 76-141) за оплату земельного податку, Коблівська сільська рада отримала інформацію саме з 16.06.2009 р. (з моменту оплати), що ТОВ «Дікксон» набув права власності на земельну ділянку.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного Кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, Коблівська сільська рада отримала інформацію саме у день сплати земельного податку, тобто 16.06.2009 р., та мала можливість встановити, що новим платником земельного податку є ТОВ «Дікксон», оскільки земельний податок сплачується виключно власником земельного податку, а отже мав довідатись про порушення чинного законодавства.

Оскільки оспорюваний акт прийнято відповідачем-1 25.02.2008року, спірний договір купівлі-продажу укладено 17.07.2009 року, а прокурор звернувся з позовом 22. 04.2016 р., тобто поза межами строку позовної давності, то відповідно до припису ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України це є підставою для відмови у позові.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити, у звязку із пропуском строку позовної давності.

У відповідності із ст.49 ГПК України судові витрати, зокрема, з оплата позовної заяви судовим збором, покладається на позивача у разі відмови у задоволенні позову.

У судовому засіданні 30 червня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частині рішення.

Керуючись ст.ст.43,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 06.07.2016 р.

Суддя С.М. Коваль