РІШЕННЯ

"01" липня 2016 р.Справа № 921/949/15-г/13
Господарський суд Тернопільської області

у складі головуючого судді Стопника С.Г. , судді Сидорук А.М. , судді Андрусик Н.О.

Розглянув матеріали справи

за первісним позовом Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1, вул. Руська, 56, м.Тернопіль, в особі Технічного коледжу Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1

до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Теркурій-2", вул. Текстильна, 28ч, м.Тернопіль

про усунення перешкод в користуванні частиною земельної ділянки площею 0,1250 га за адресою: м. Тернопіль, вул. Л.Курбаса, 13 шляхом звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки від автостоянки (площадки для паркування автотранспорту) та під'їзної дороги, що використовується для обслуговування ТРЦ "Подоляни"

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Теркурій-2", вул. Текстильна, 28ч, м.Тернопіль

до Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1, вул. Руська, 56, м.Тернопіль, в особі Технічного коледжу Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1

про встановлення права постійного земельного сервітуту щодо земельної ділянки, що належить на праві постійного користування Технічному коледжу Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1, за адресою м. Тернопіль, вул. Л.Курбаса, 13 у вигляді права Позивача користуватися існуючим пожежним проїздом (дорогою) та майданчиком з влаштованими на ньому гідрантами для забору води спеціалізованим автотранспортом при надзвичайних ситуаціях площею 0,1236 га.

За участю представників:

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом):

ОСОБА_3, довіреність №2/28-310 від 08.02.2016р.

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом):

ОСОБА_4, довіреність №б/н від 23.04.2015р.

Учасникам судового процесу розяснено їх права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

В судовому засіданні 01.07.2016р. відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Тернопільський національний технічний університет імені ОСОБА_1 в особі Технічного коледжу Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Теркурій-2", м. Тернопіль, про усунення перешкод в користуванні частиною земельної ділянки площею 0,1250 га за адресою: м. Тернопіль, вул. Л.Курбаса, 13 шляхом звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки від автостоянки (площадки для паркування автотранспорту) та під'їзної дороги, що використовується для обслуговування ТРЦ "Подоляни".

Ухвалою суду від 11.09.2015р. порушено провадження у даній справі та призначено її розгляд в засіданні на 25.09.2015р., який відповідно до ст.77 ГПК України відкладався на 09.10.2015р. для надання можливості відповідачу подати свої заперечення проти позову. Крім того, в судовому засіданні оголошувалась перерва до 30.10.2015р.

Ухвалою суду від 30.10.2015р. у даній справі призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на розгляд якої було винесено такі питання: 1) Чи включається спірна земельна ділянка (площею 0,1250 га) за адресою: м.Тернопіль, вул.Л.Курбаса, 13, у частину вилученої у позивача земельної ділянки, площею 0,35 га (згідно рішення Тернопільської міської ради від 21.08.2009р. №5/28/49)? Визначити чітко розмір захопленої ділянки; 2) Якщо спірна земельна ділянка (площею 0,1250 га) за адресою: м.Тернопіль, вул.Л.Курбаса, 13, не входить у частину вилученої у позивача земельної ділянки, площею 0,35 га (згідно рішення Тернопільської міської ради від 21.08.2009р. №5/28/49), то чітко визначити її розмір та межі. Провадження у справі зупинено.

Згідно супровідного листа за вих.№1671/15 від 09.11.2015р. копії матеріалів справи направлено експертній установі для проведення земельно-технічної експертизи.

Згідно супровідного листа №601/15-22 від 10.05.2016р. (отримано та зареєстровано канцелярією суду за вх.№9882 від 11.05.2016р.) копії матеріалів справи №921/949/15-г/13, із висновком експерта №601/15-22 від 29.04.2016р. повернуто на адресу господарського суду Тернопільської області, у звязку з чим 16.05.2016р. провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 23.05.2016р. на 14 год. 20 хв.

Ухвалами суду від 23.05.2016р., за клопотанням представника відповідача, відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України продовжено строк розгляду справи на 15 днів, відклавши розгляд справи на 30.05.2016р. з подальшим оголошенням перерви в судовому засіданні до 06.06.2016р.

06.06.2016р. від ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Теркурій-2" надійшла зустрічна позовна заява (вх.№359 від 06.06.2016р.), у якій товариство просить суд встановити право постійного земельного сервітуту щодо земельної ділянки, що належить на праві постійного користування Технічному коледжу Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1, за адресою м. Тернопіль, вул. Л.Курбаса, 13 у вигляді права Позивача користуватися існуючим пожежним проїздом (дорогою) та майданчиком з влаштованими на ньому гідрантами для забору води спеціалізованим автотранспортом при надзвичайних ситуаціях площею 0,1236 га.

Ухвалою суду від 06.06.2016р. зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

10.06.2016р. від представника ТОВ "Теркурій-2" надійшла заява про уточнення позовних вимог по зустрічній позовній заяві (вх.№11718 від 10.06.2016р.), у якій останній просить суд встановити постійний земельний сервітут щодо земельної ділянки, що належить на праві постійного користування Технічному коледжу Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1, за адресою м. Тернопіль, вул. Л.Курбаса, 13 у вигляді права Позивача користуватися існуючим пожежним проїздом (дорогою) та майданчик для відстою спеціалізованого автотранспорту при надзвичайних обставинах, загальною площею 0,123 га.

13.06.2016р. ТОВ "Теркурій-2" через канцелярію суду подано клопотання про колегіальний розгляд даної справи у зв'язку із її складністю.

Розпорядженням голови господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016р., у відповідності до ст.46 ГПК України, враховуючи те, що дана справа відноситься до категорії складних у звязку з характером заявлених позовних вимог, призначено колегіальний розгляд даної справи у складі трьох суддів.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 13.06.2016р., для розгляду даної справи визначено колегію у складі: головуючого судді Стопника С.Г., суддів Сидорук А.М. та Андрусик Н.О.

Відповідно до п.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору.

Ухвалою суду від 13.06.2016р. справу прийнято свого до провадження колегією суддів, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 24.06.2016р. на 14 год. 00 хв., у якому відповідно до ст.77 ГПК України оголошено перерву до 01.07.2016р. для надання можливості сторонам подати додаткові обгрунтування чи заперечення позовних вимог.

24.06.2016р. від представника ТОВ "Теркурій-2" надійшло клопотання (вх.№12484 від 24.06.2016р.), у якому просить суд залишити без розгляду заяву про уточнення позовних вимог (вх.№11718 від 10.06.2016р.), а також просить доповнити п.2 прохальної частини зустрічного позову словами "на платних засадах".

Враховуючи, що представником ТОВ "Теркурій-2" фактично відкликано подану ним раніше заяву про уточнення позовних вимог (вх.№11718 від 10.06.2016р.), а тому судом остання до уваги не приймається.

В частині доповнення п.2 прохальної частини зустрічного позову словами "на платних засадах", то подане клопотання (вх.№12484 від 24.06.2016р.) підлягає до задоволення як таке, що не суперечить положенням ст.22 ГПК України.

В судовому засіданні 01.07.2016р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача за первісним позовом заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та з підстав, викладених у позовній заяві. В обгрунтування заявленого позову посилається на те, що на земельній ділянці площею 0,1250 га за адресою: м. Тернопіль, вул. Л.Курбаса, 13, яка перебуває на праві постійного користування відокремленого структурного підрозділу Університету без права юридичної особи Технічного коледжу ТНТУ ім.І.Пулюя, розміщено без жодних правовстановлюючих документів підїзну дорогу та автостоянку (площадку для паркування автотранспорту), призначену для обслуговування ТРЦ "Подоляни", власником якого є ТОВ "Теркурій-2". При цьому вказує, що факт самовільного захоплення встановлено та зафіксовано за допомогою фотознімків в результаті проведеного обстеження земельної ділянки комісією, створеною за наказом ректора ТНТУ ім.І.Пулюя (акт обстеження земельної ділянки від 17.04.2015р.), а також підтверджується виконавчим комітетом Тернопільської міської ради у листі №1620/01-20 від 06.05.2015р. А оскільки звернення Університету щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відповідачем проігноровано, і вказана земельна ділянка й надалі ним використовується, наведене стало підставою для звернення з даним позовом.

Представник ТОВ "Теркурій-2" в судовому засіданні проти первісного позову заперечив, підтримавши викладене ним у відзиві (вх.№21522 від 09.10.2015р.). Зокрема, просить суд врахувати, що вищезазначена автостоянка та дорога були споруджені відповідачем у період будівництва належного йому ТРЦ "Подоляни" ще в 2007-2008 роках та за відома і згоди позивача, оскільки необхідність у такій дорозі як пожежного проїзду передбачена загальними вимогами пожежної безпеки, викладеними у ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", СНиП ІІ-89-80 "Генеральные планы промышленных предприятий". Про існування такої домовленості між сторонами свідчить, зокрема, спорудження позивачем огорожі по крайній межі влаштованого ТОВ "Теркурій-2" пожежного проїзду, а також відсутність будь-яких заперечень до товариства з боку позивача з даного приводу впродовж більш ніж 8 років. Також, просить суд врахувати, що процедура реєстрації договорів сервітуту була визначена законодавством вже після того, як сторони досягли усної домовленості щодо використання спірної земельної ділянки.

Водночас, представник ТОВ "Теркурій-2" повністю підтримав заявлений зустрічний позов (з урахуванням уточнення викладеного у клопотанні вх.№12484 від 24.06.2016р.), та просить суд врахувати, що влаштування пожежного проїзду (дороги) та спорудження майданчика з влаштованими на ньому гідрантами для забору води спеціалізованим автотранспортом при надзвичайних ситуаціях на спірній земельній ділянці було здійснено з метою усунення недоліків належної товариству ділянки, що зумовлено її місцем розташування та дислокацією існуючих на ній будівель, та неможливістю прокладання пожежного проїзду (дороги), необхідність у якому передбачена загальними вимогами пожежної безпеки. ТОВ "Теркурій-2" не мав та не має наміру заволодіти вказаною земельною ділянкою та не ставить під сумнів права постійного користування Технічного коледжу ТНТУ ім.І.Пулюя. Разом з тим вважає, що між сторонами в усній формі було укладено договір земельного сервітуту. У звязку із наведеним, та відповідно до ст.402 ЦК України та ч.1 ст.100 Земельного кодексу України просить суд винести рішення про встановлення права постійного земельного сервітуту щодо земельної ділянки, що належить на праві постійного користування Технічному коледжу Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1, за адресою м. Тернопіль, вул. Л.Курбаса, 13 у вигляді права Позивача на платних засадах користуватися існуючим пожежним проїздом (дорогою) та майданчиком з влаштованими на ньому гідрантами для забору води спеціалізованим автотранспортом при надзвичайних ситуаціях площею 0,1236 га.

Представник ТНТУ ім.І.Пулюя проти зустрічного позову повністю заперечує та просить суд взяти до уваги викладене у поданому відзиві (вх.№11799 від 13.06.2016р.). Зокрема, заперечує проти тверджень ТОВ "Теркурій-2" щодо використання спірної ділянки за згодою Університету, оскільки ст.208 Цивільного кодексу України передбачено, що правочини між юридичними особами вчиняються у письмовій формі. Також, просить суд врахувати розяснення, викладені у Постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", в п.2.33 якої зокрема вказується про те, що обовязковою умовою звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту є вжиття особою, яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), господарським судам слід відмовляти у задоволенні відповідних вимог у звязку з відсутністю у такої особи права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду. З приводу листів, долучених до зустрічної позовної заяви, то вважає, що такі не можна вважати пропозицією щодо укладення договору сервітуту, оскільки проект договору сервітуту Університету не надсилався. Таким чином, стверджує, що ТОВ "Теркурій-2" не дотримано порядок звернення до суду з вимогою щодо укладення договору сервітуту; облаштування підїзної дороги відбулося без наявності жодних дозвільних документів на використання земельної ділянки Університету; не доведено розташування гідрантів на зайнятій земельній ділянці; площа земельної ділянки 0,1236 га не обгрунтована проектом технічного (кадастрового) плану. У звязку із наведеним вважає вимоги зустрічної позовної заяви безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи представників сторін, господарський суд встановив:

- на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ТР №002243, виданого Тернопільською міською Радою народних депутатів 28.12.1999р. (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №468), в користування Технічного коледжу Тернопільського Державного технічного університету ім.І.Пулюя надано земельну ділянку площею 2,2810 га землі в межах згідно з планом користування, для обслуговування комплексу технічного коледжу вул. ОСОБА_5.

На підставі рішення Тернопільської міської ради від 21 серпня 2009р. №5/28/49 до вказаного Державного акта було внесено зміни в землекористуванні із зазначенням вилученої площі земельної ділянки 0,35 га (інших записів щодо вилучення земельних ділянок в акті немає).

У зв'язку із внесеними змінами до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ТР №002243 від 28.12.1999р., та за інформацією відділу Держземагенства у м.Тернополі, згідно державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форма 6-ЗЕМ) в користуванні Технічного коледжу ТНТУ ім.І ОСОБА_1 станом на 01.01.2015р. знаходилась земельна ділянка за адресою вул.Л.Курбаса, 13, площею 2,0460 га.

Технічний коледж Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1 є відокремленим структурним підрозділом Університету без права юридичної особи, про що зокрема вказано в п.1.15.2 Статуту Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1, затвердженого Міністерством освіти і науки України 03.04.2015р. №392 та зареєстрованого 08.04.2015р. за №6000899.

Частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством України.

Цією ж статтею визначено чіткий перелік субєктів, що набувають права постійного користування земельною ділянкою, разом з тим, норма статті 92 ЗК України не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими способами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002р. (див. Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005) (п.2.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Отже, якщо право постійного користування виникло в субєкта господарювання до 01.01.2002 (дня набрання чинності діючим ЗК України), після цієї дати воно продовжує зберігатися.

Про відсутність обовязкових приписів щодо переоформлення права постійного користування землею зазначалося й у п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002р. №449 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою", а саме було встановлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб (постанова втратила чинність 03.06.2013р.).

Крім того, Законом України "Про Державний земельний кадастр" (чинний з 01.01.2013р.) встановлено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними (п.10 Прикінцевих та перехідних положень).

Як свідчать матеріали справи, в процесі інвентаризації земельних ділянок, які перебувають у користуванні Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1, комісією, створеною відповідно до наказу ректора №4/7-211 від 06.04.2015р., було встановлено та зафіксовано фотознімками факт розміщення на земельній ділянці площею 0,1250 га за адресою: м. Тернопіль, вул. Л.Курбаса, 13, яка відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ТР №002243 від 28.12.1999р. та кадастрового плану земельної ділянки виданого ТОВ "СМП Геодезія" в 2014 році знаходиться в межах земельних ділянок, що перебувають у користуванні Технічного коледжу ТНТУ ім. І.Пулюя, заасфальтованої площадки для паркування автотранспорту та підїзної дороги з асфальтовим покриттям для обслуговування торгово-розважального центру "Подоляни", що належить ТОВ "Теркурій-2" без правовстановлюючих документів, які б підтверджували відчуження земельної ділянки чи передачу її у власність чи користування (акт обстеження земельної ділянки від 17.04.2015р.).

Відповідно до листів №135/01-10 від 19.01.2015р. Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, №64/25 від 19.01.2015р. Відділу земельних ресурсів Тернопільської міської ради, №31-1919-0.16-84/2-15 від 23.01.2015р. Відділу Держземагенства у м. Тернополі, рішення Тернопільської міської ради щодо вилучення із користування у Технічного коледжу ТНТУ ім.І.Пулюя земельної ділянки площею 0,1250 га за адресою м. Тернопіль, вул. Л.Курбаса, 13, не приймалося; договір оренди вказаної земельної ділянки з ТОВ "Теркурій-2" не укладався; кадастровий номер даній земельній ділянці не присвоювався.

Оскільки незважаючи на неодноразові звернення Університету (№2-28/273 від 05.02.2015р., №2/28-656 від 11.03.2015р., №2/28-2251 від 05.08.2015р.) ТОВ "Теркурій-2" не звільнило зайняту земельну ділянку, площею 0,1250 га, наведене стало підставою для звернення Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1 в особі Технічного коледжу ТНТУ імені ОСОБА_1, як належного землекористувача, з даним (первісним) позовом.

Як вже зазначалось вище, враховуючи вилучення з користування Технічного коледжу земельної ділянки площею 0,35 га, ухвалою суду від 30.10.2015р. у даній справі було призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на розгляд якої винесено такі питання:

1) Чи включається спірна земельна ділянка (площею 0,1250 га) за адресою: м.Тернопіль, вул.Л.Курбаса, 13, у частину вилученої у позивача земельної ділянки, площею 0,35 га (згідно рішення Тернопільської міської ради від 21.08.2009р. №5/28/49)? Визначити чітко розмір захопленої ділянки;

2) Якщо спірна земельна ділянка (площею 0,1250 га) за адресою: м.Тернопіль, вул.Л.Курбаса, 13, не входить у частину вилученої у позивача земельної ділянки, площею 0,35 га (згідно рішення Тернопільської міської ради від 21.08.2009р. №5/28/49), то чітко визначити її розмір та межі; провадження у справі зупинено

За результатами проведеної земельно-технічної експертизи (висновок експерта №601/15-22 від 29.04.2016р.) встановлено:

- по першому питанню спірна земельна ділянка площею 0,1250 га за адресою: м.Тернопіль, вул. Л.Курбаса, 13, у частину вилученої у позивача земельної ділянки, площею 0,35 га згідно рішення Тернопільської міської ради від 21.08.2009р. №5/28/49 не входить. Площа захопленої земельної ділянки становить 0,2356 га;

- по другому питанню площа захопленої земельної ділянки 0,1250 га повинна входити в земельну ділянку №1 площею 1,3295 га згідно плану зовнішніх меж земелекоритсування відповідно до державного акту серії ІІ ТР №002243 від 28 грудня 1999 року. Станом на день обстеження площа захопленої земельної ділянки становить 0,1238 га.

Поряд з цим, із поданого зустрічного позову та наданих пояснень представника ТОВ "Теркурій-2" в судовому засіданні, вбачається, що товариство не заперечує факт влаштування пожежного проїзду (дороги) та майданчика із влаштованими на ньому гідрантами для забору води спеціалізованим автотранспортом при надзвичайних ситуаціях на земельній ділянці, переданій в постійне користування Технічному коледжу ТНТУ ім.І.Пулюя. Однак просить врахувати, що облаштувати пожежний проїзд в межах належної товариству земельної ділянки є фізично неможливим. При цьому, також стверджує, що з метою врегулювання даного спору та вирішення питання щодо користування необхідною земельною ділянкою, товариство неодноразово зверталося до Університету та Технічного коледжу щодо оформлення договору земельного сервітуту у письмовій формі, в підтвердження чого долучено копії листів №21 від 21.12.2015р., №7 від 26.02.2016р. (із проектом мирової угоди) та повідомляло про готовність понести витрати по утриманню та обслуговуванню частини земельної ділянки, на яку буде встановлено сервітут, підтримувати її в належному стані, а також сплачувати щомісячну плату за користування проїздом на умовах визначених договором.

Відповідно до ст. 401 Цивільного кодексу України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно ч.1 ст.98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею (ч.3 ст.98 ЗК України).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений (ч.4 ст. 98 ЗК України).

Види права земельного сервітуту визначає стаття 99 ЗК України, положення якої є такими, що встановлюють підстави, за наявності яких можливе звернення з вимогою про встановлення сервітуту. Зазначена стаття визначає конкретних суб'єктів, між якими виникають відносини щодо сервітуту. Вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом.

Статтею 100 ЗК України передбачено, що земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до розяснень, викладених у Постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" (п.п.2.33-2.35), обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб. Під час розгляду справи у спорі про встановлення земельного сервітуту господарським судам належить з'ясовувати, з яких причин позивач не може використовувати належне йому майно. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту, якщо судом визначено, що неможливість використання майна зумовлена діями самого позивача.

У вирішенні спорів про встановлення сервітуту суд має враховувати, що обов'язок обґрунтування площі і меж чужої земельної ділянки, встановлення сервітуту на яку вимагає позивач, а також виготовлення проекту технічного (кадастрового) плану спірної земельної ділянки покладається на позивача.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦК України та частини першої статті 100 ЗК України суд може винести рішення про встановлення сервітуту, умови якого визначаються судом з урахуванням обставин справи.

Згідно з частиною третьою статті 402 ЦК України спір про встановлення сервітуту вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі не досягнення домовленості про встановлення сервітуту та його умови. У зв'язку з цим господарським судам необхідно враховувати, що обов'язковою умовою звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту є вжиття особою, яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки.

Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), господарським судам слід відмовляти у задоволенні відповідних вимог у зв'язку з відсутністю у такої особи права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

У вирішенні спорів про встановлення сервітуту суд має враховувати, що обов'язок обґрунтування площі і меж чужої земельної ділянки, встановлення сервітуту на яку вимагає позивач, а також виготовлення проекту технічного (кадастрового) плану спірної земельної ділянки покладається на позивача (п.2.35 Постанови пленуму ВГСУ №6).

В даному випадку, слід зазначити, що ТОВ "Теркурій-2" не подано доказів звернення до Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1 з пропозицією про укладення договору про встановлення земельного сервітуту у встановленому порядку, та із долученням проекту договору, як це визначено зокрема ст.181 Господарського кодексу України.

Разом з тим, з наявних у справі матеріалів вбачається існування певної домовленості, однак документально не оформленої, щодо користування земельною ділянкою, необхідною ТОВ "Теркурій-2" для влаштування пожежного проїзду (дороги) та майданчика із влаштованими на ньому гідрантами для забору води спеціалізованим автотранспортом при надзвичайних ситуаціях. Наведене підтверджується і спорудженням огорожі Технічного коледжу по крайній межі влаштованого ТОВ "Теркурій-2" пожежного проїзду, відсутністю будь-яких заперечень до товариства з даного приводу впродовж більш ніж 8 років відкритого користування такою земельною ділянкою, фактом будівництва ТРЦ "Подоляни" з погодженням всіх дозвільних служб, необхідних для введення обєкта в експлуатацію, що не може свідчити про протиправний характер дій товариства.

За правилами частини 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що в даному випадку позивачем за зустрічним позовом сформульовано позовну вимогу не "встановити земельний сервітут…" (тобто встановити земельні правовідносини, а саме договір сервітуту), а "встановити право земельного сервітуту…", що з урахуванням положень ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України, судом розцінюється як позов про визнання права.

Враховуючи обставини даної справи, а також те, що ТОВ "Теркурій-2" є власником розташованого на суміжній земельній ділянці будівлі ТРЦ "Подоляни", експлуатація якої вимагає від власника створити умови для пожежного заїзду та розвороту пожежних машин, а відтак, використання суміжної земельної ділянки та розташованого на ній обєкту нерухомості неможливе без встановлення сервітуту на земельну ділянку площею 0,1236 га, розмір якої визначено ТОВ "Теркурій-2", суд визнає за доцільне визнати за останнім право постійного земельного сервітуту щодо земельної ділянки, що належить на праві постійного користування Технічному коледжу Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1, за адресою м.Тернопіль, вул. Л.Курбаса, 13 у вигляді права ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Теркурій-2" на платних засадах користуватися існуючим пожежним проїздом (дорогою) та майданчиком з влаштованими на ньому гідрантами для забору води спеціалізованим автотранспортом при надзвичайних ситуаціях площею 0,1236 га. Таким чином, задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

При цьому, умови передання такої земельної ділянки у користування ТОВ "Теркурій-2" на умовах сервітуту (зокрема, і розмір плати) сторони вправі визначити самостійно при укладенні відповідного договору.

У звязку з наведеним, у задоволенні первісного позову слід відмовити.

З приводу заперечень проти зустрічного позову Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1, то слід зазначити, що такі стосуються встановлення сервітуту за рішенням суду, що в даному випадку місця не має.

Витрати по сплаті судового збору як за первісним, так і за зустрічним позовом, відповідно до ст.49 ГПК України, покладаються на ТОВ "Теркурій-2" в звязку з необгрунтованим і неправомірним зволіканням в оформленні згідно чинного законодавства вимушеного землекористування.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову відмовити.

2. Зустрічний позов задовольнити.

3. Визнати за ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Теркурій-2" (вул. Текстильна, 28ч, м.Тернопіль, код 30345236), право постійного земельного сервітуту щодо земельної ділянки, що належить на праві постійного користування Технічному коледжу Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1, за адресою м.Тернопіль, вул. Л.Курбаса, 13 у вигляді права ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Теркурій-2" на платних засадах користуватися існуючим пожежним проїздом (дорогою) та майданчиком з влаштованими на ньому гідрантами для забору води спеціалізованим автотранспортом при надзвичайних ситуаціях площею 0,1236 га.

4. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Теркурій-2" (вул. Текстильна, 28ч, м.Тернопіль, код 30345236) на користь Тернопільського національного технічного університету імені ОСОБА_1 (вул. Руська, 56, м.Тернопіль, код 05408102) - 1218 грн. в повернення сплаченого судового збору.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено та підписано "08" липня 2016 року.

Головуючий суддя С.Г. Стопник

Суддя А.М. Сидорук

Суддя Н.О. Андрусик