УХВАЛА

12 липня 2016 року Справа № 913/1115/15

Провадження №30/913/1115/15

Розглянувши заяву ОСОБА_1 господарства "ЛЕГАС" у справі від 01.07.2016 б/н про відстрочення виконання рішення суду у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача ОСОБА_1 господарства "ЛЕГАС", с. Троїцьке Попаснянського району Луганської області

про стягнення 893 091 грн. 32 коп.

Господарський суд Луганської області у складі судді Голенко І.П.

Секретар судового засідання-помічник судді Гуленко К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_2, головний юрисконсульт юридичного відділу філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" за довіреністю №1038 від 02.06.2016;

від відповідача - ОСОБА_3, представник за довіреністю №б/н від 12.02.2016.

в с т а н о в и в;

Фермерське господарство "ЛЕГАС" 02.07.2016 звернулось до господарського суду Луганської області з заявою про відстрочення виконання рішення суду від 14.12.2015 у справі № 913/1115/15 на два роки з моменту набрання рішення законної сили.

Вказана заява обґрунтована наступним.

ФГ «Легас» знаходиться не лише в зоні проведення антитерористичної операції, а перебуває саме на лінії розмежування, у зв'язку з чим органи поштового зв'язку тимчасово не здійснюють пересилання поштових відправлень до населеного пункту, де знаходиться підприємство.

Разом з тим, в разі звернення стягнення на техніку, яка знаходиться в заставі, це фактично знищить підприємство, оскільки без техніки воно не зможе існувати.

Крім того, станом на 28-29 червня 2016 року на рахунках ФГ «Легас» відсутні кошти, що підтверджується відповідними довідками банківських установ.

Актом від 16 березня 2016 року обстеження земель сільськогосподарського призначення встановлено неможливість проведення польових робіт фермерським господарством «Легас» Попаснянського району Луганської області.

Представник відповідача вимоги за заявою підтримав у повному обсязі.

Представник позивач проти задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення заперечив, посилаючись на наступні підстави.

Відповідачем не було вжито будь-яких заходів:

- щодо погашення виниклої ще в 2014 році заборгованості за кредитним договором;

- щодо врегулювання спірних відносин шляхом реструктуризації заборгованості або переносу здійснення відповідних платежів на інший час;

- щодо поліпшення діяльності товариства та отримання ним прибутку для погашення заборгованості.

За період з 28.06.2014 по теперішній час підприємство відповідача жодних грошових коштів, ані в добровільному порядку, ані за рішенням суду, не сплатило, не вживало жодних заходів щодо врегулювання спірних відносин та погашення заборгованості за кредитом. До позивача відповідач не звертався з письмовим проханням відстрочки/розстрочки виконання рішення суду, жодного графіку погашення заборгованості не пропонував, що ставить взагалі під сумнів намір відповідача погашення наявної заборгованості за кредитним договором перед позивачем.

Позивач зазначає, що відповідач невиконанням кредитного договору, починаючи з 28.06.2014 й до теперішнього часу, позбавляє позивача грошових коштів, які повинні були сплачуватись за користування кредитом, що призводить до неотримання державним банком належних йому грошових коштів, необхідних для проведення інших банківських операцій.

Розглянувши заяву та матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Луганської області від 14.12.2015 у справі № 913/1115/15 з ОСОБА_1 господарства "ЛЕГАС" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління стягнуто прострочений борг в сумі 400000 грн. 00 коп., прострочені відсотки по кредиту в сумі 107 769 грн. 85 коп., 3% річних по простроченому основному боргу в сумі 3 809 грн. 69 коп., 3% річних по прострочених відсотках в сумі 1 799 грн. 46 коп., інфляційні втрати по простроченому основному боргу в сумі 223 674 грн. 62 коп., інфляційні втрати по прострочених відсотках в сумі 26 037 грн. 25 коп., судовий збір в сумі 11 447 грн. 86 коп.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.04.2016 рішення місцевого суду від 14.12.2015 у справі № 913/1115/15 скасовано в частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат по простроченому основному боргу в сумі 223 674 грн. 62 коп.

На виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду господарським судом Луганської області 16.05.2016 видано наказ від 27.04.2016 зі строком пред'явлення до 05.04.2017 про стягнення з ОСОБА_1 господарства "ЛЕГАС" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління простроченого боргу в сумі 400000 грн. 00 коп., прострочених відсотків по кредиту в сумі 107 769 грн. 85 коп., 3% річних по простроченому основному боргу в сумі 3 809 грн. 69 коп., 3% річних по прострочених відсотках в сумі 1 799 грн. 46 коп., інфляційних втрат по прострочених відсотках в сумі 26 037 грн. 25 коп., судового збору в сумі 8 091 грн. 24 коп.

02.06.2016 старшим державним виконавцем Попаснянського районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу № 913/1115/15 від 27.04.2016.

Фермерське господарство "ЛЕГАС" 02.07.2016 звернулось до господарського суду Луганської області з заявою про відстрочення виконання рішення суду від 14.12.2015 у справі № 913/1115/15 на два роки з моменту набрання рішення законної сили.

Оцінивши доводи сторін у сукупності та надані ними докази, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заяви боржника та відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

Так, правове регулювання підстав відстрочення виконання рішення суду здійснюється ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Відповідно до положень пункту 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, вказана норма не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як встановлено судом при розгляді заяви боржника, наказ господарського суду стягувачем було предявлено до виконання до Попаснянського районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

На даний час грошові кошти в рахунок погашення заборгованості до позивача не надходили, що не спростовано відповідачем.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, вказана правова норма зазначає, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останнього нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності.

Посилання відповідача на те, що відповідно до ст. 2 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" позивальник має бути звільнений від відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту на період проведення антитерористичної операції судом відхиляються, оскільки вказаний закон не звільняє від обов'язку виконання зобов'язань за кредитним договором.

Сутність відстрочки виконання рішення полягає не лише в неможливості виконання боржником рішення, а і в доведеності ним того, що рішення суду буде ним виконано через певний проміжок часу (період відстрочки) внаслідок вжиття заходів самим боржником.

Відповідачем документально не доведено можливості виконання судового рішення через два роки.

Крім того, відповідачем документально не доведено вжиття будь-яких заходів, направлених на погашення заборгованості, зокрема, звернення до позивача з питанням надання реструктуризації заборгованості або перенесення здійснення відповідних платежів на інший час тощо.

Судом враховано, що невиконання боржником своїх зобов'язань за укладеним між сторонами договором негативно відображується і на господарській діяльності стягувача, а відстрочення виконання рішення суду суттєво зачіпає інтереси державного банку, оскільки здійснення розрахунків з контрагентами, обов'язок по сплаті обов'язкових зборів, а також своєчасної виплати заробітної плати працівникам є однаковим як для боржника, так і для стягувача.

При цьому слід зазначити, що як боржник, так і стягувач несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики. До того ж, ані нормами чинного законодавства, ані умовами укладеного договору не передбачено звільнення від відповідальності у зв'язку з невиконанням державою взятих на себе зобов'язань по оплаті замовлених послуг за бюджетні кошти.

Враховуючи викладене, суд вважає, що зазначені боржником обставини про відстрочку виконання рішення не свідчать про наявність виключних об'єктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не носять особливого і надзвичайного характеру, а відображають лише про негативні явища в поточній діяльності відповідача.

Крім того, суд зазначає, що згідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У зв'язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Крім того, суд зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у Параграфі 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням вказаних вище обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 господарства "ЛЕГАС" від 01.07.2016 б/н про відстрочення виконання рішення суду у справі № 913/1115/15.

Керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 господарства "ЛЕГАС" від 01.07.2016 б/н про відстрочення виконання рішення суду у справі № 913/1115/15 відмовити.

Суддя І.П.Голенко

Надр. 3 прим.:

1- до справи;

2 позивачу: 93400, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 36

3 відповідачу: 63700, м. Купянськ Харківської області, вул. 1го травня, 4/4