ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2016 р. Справа № 925/754/16

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача представник не зявився,

від відповідача представник не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Черкаської державної сільськогосподарської дослідної станції

Національного наукового центру Інститут землеробства

Національної академії аграрних наук України, с. Холоднянське,

Смілянського району, Черкаської області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Черкаси

про стягнення 184 843 грн. 23 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулася Черкаська державна сільськогосподарська дослідна станція Національного наукового центру Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 184 843 грн. 23 коп. заборгованості, а саме: 122 940 грн. 00 коп. основний борг, 56 678 грн. 28 коп. інфляційні втрати та 5 224 грн. 95 коп. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 06 липня 2016 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 19 липня 2016 року.

Сторони в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Оскільки відповідач не був позбавлений права надати до суду необхідні докази та свої доводи і міркування щодо предмету спору шляхом письмових пояснень та заперечень, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, та оскільки явка представників сторін в судове засідання обовязковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час розгляду справи, 23 грудня 2013 року між державним підприємством Дослідне господарство Черкаське Черкаської державної сільськогосподарської дослідної станції Національного наукового центру Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України (правонаступником якого є Черкаська державна сільськогосподарська дослідна станція Національного наукового центру Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України, що підтверджується копією наказу Національної академії аграрних наук України від 27 листопада 2015 року) (продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі - продажу продукції за №172.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору продавець зобовязався продати, а покупець придбати горох рядовий 2013 року.

Продукція передається покупцю відповідно до накладних, які видаються продавцем на умовах 100% оплати вартості продукції (п. 3.1. договору).

Не зважаючи на відсутність попередньої оплати, позивач свої зобовязання за договором купівлі-продажу виконав та поставив відповідачу товар на суму 147 940 грн. 00 коп., що підтверджується копіями видаткових накладних від 23 грудня 2013 року за №ЧЕ-00000502 та від 24 січня 2014 року за №ЧЕ-0019.

Товар було прийнято відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженої довіреністю від 23 грудня 2013 року за №23 особи у видаткових накладних.

Однак відповідач обовязок щодо оплати поставленого товару виконав лише частково, сплативши 27 грудня 2013 року 25 000 грн. 00 коп., в звязку з чим борг складає 122 940 грн. 00 коп.

Частиною першою ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Згідно п. 1.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Таким чином відповідач повинен був повністю розрахуватись з позивачем за поставлену продукцію не пізніше 24 січня 2014 року.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК України не було доведено факту своєчасного здійснення, на підставі умов договору, розрахунку з позивачем за поставлений товар в повному обсязі.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, борг в розмірі 122 940 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 56 678 грн. 28 коп. боргу, що виник внаслідок інфляції нарахованого за період з січня 2015 року по квітень 2016 року та 5 224 грн. 95 коп. 3% річних нарахованих за період з 01 січня 2015 року по 07 червня 2016 року.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат та 3% річних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.2.1. судом встановлено, що інфляційні та річні нараховані в меншому розмірі.

Однак позивач самостійно визначив суму нарахування інфляційних втрат та 3% річних, а тому заявлені до стягнення інфляційні та річні підлягають стягненню з відповідача в судовому порядку.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 вищевказаного Закону у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Частиною другою ст. 4 Закону України Про судовий збір встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно платіжного доручення №238 від 30 червня 2016 року позивачем було сплачено 2 774 грн. 45 коп. судового збору.

Оскільки 1,5% від ціни позову складає 2 772 грн. 65 коп., то позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 1 грн. 80 коп. надмірно сплаченого судового збору.

Водночас як зазначалося вище, Законом України Про судовий збір передбачено, що надмірно сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, а тому повернення судового збору без відповідного клопотання сторони не допускається.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, бул. Шевченка, 299, кв. 20, м. Черкаси, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Черкаської державної сільськогосподарської дослідної станції Національного наукового центру Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України, вул. Докучаєва, 13, с. Холоднянське, Смілянського району, Черкаської області, ідентифікаційний код 14198402, р/р 1782, МФО 820172 122 940 грн. 00 коп. основного боргу, 56 678 грн. 28 коп. інфляційних втрат, 5 224 грн. 95 коп. 3% річних та 2 772 грн. 65 коп. витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Суддя А.В.Васянович