ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р.Справа № 922/1556/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Пак", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво Фоліо", м. Харків
про стягнення коштів 157455,93 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 27.05.2014 р.,

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Мастер-Пак звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Видавництво Фоліо - про стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення в сумі 116634,48 грн., інфляційного збільшення боргу в сумі 22251,96 грн., процентів в сумі 2338,10 грн., пені в сумі 16231,39 грн.

Окрім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором суборенди нежитлових приміщень №13 від 29.01.2015 р.

07.07.2016 р. від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх.№22261 від 07.07.2016 р.), відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення в сумі 87120,00 грн., інфляційного збільшення боргу в сумі 22251,96 грн., процентів в сумі 2338,10 грн., пені в сумі 16231,39 грн.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх.№22261 від 07.07.2016 р.), враховуючи, що відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог, суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх.№22261 від 07.07.2016 р.) та продовжив розгляд справи з її урахуванням.

В судовому засіданні 11.07.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), просив суд їх задовольнити.

Відповідач правом на участь в судовому засіданні 11.07.2016 р. не скористався, витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи судом був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи направлені на визначену в позовній заяві та ЄДРПОУ адресу відповідача ухвали, які повернулись до суду з відмітною пошти про закінчення терміну зберігання (арк.с.69-79).

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

29.01.2015 р. між позивачем (як суборендодавцем) та відповідачем (як суборендатором) було укладено договір суборенди №13 (далі договір суборенди).

Відповідно до п. 1.1 договору суборенди, в порядку та на умовах, визначених даним договором суборендодавець передає нежитлові приміщення, що належать йому відповідно до договору оренди №06/10-14 від 06.10.2014 р., а суборендар приймає в строкове платне користування до 31.12.2015 р. нежитлові приміщення (майно), в будівлі В-5, площею, що визначається в акті приймання-передачі приміщення, який підписується щомісяця до третього числа місяця, що почався сторонами виходячи з фактично займаної площі, що знаходиться за адресою: м. Дергачі, вул. Леонова, буд.1 (майно). Суборендар приймає приміщення для використання його в господарській діяльності.

Згідно з п. 3.1 договору суборенди, за оренду приміщення суборендатор сплачує суборендодавцю: орендну плату, а також вартість комунальних послуг.

Зі змісту п. 3.2 договору суборенди вбачається, що сторони домовились, що орендна плата на момент підписання договору становить 12,00 грн. за 1 кв.м.

В грудні 2015 р., січні 2016 р. та лютому 2016 року між сторонами на підставі договору суборенди було підписано акти приймання-передачі нежитлових приміщень, за якими позивач передавав, а відповідач приймав обумовлене договором суборенди приміщення площею 1815 кв.м.

За період з лютого 2015 р. по лютий 2016 року між сторонами було підписано акти надання послуг (в тому числі щодо надання в суборенду обумовленого договором суборенди майна) на загальну суму 351540,57 грн. (акти надання послуг арк.с. 22, 81-86).

Відповідно до п. 11.1 договору суборенди, договір суборенди діє з моменту його підписання та до 31.12.2015 р.

В пункті 2.3 договору суборенди сторони домовились, що у випадку закінчення строку дії договору або відмови від його продовження суборендатор зобовязаний в 15-денний строк здати суборендодавцю орендоване майно у відповідному стані, не гірше ніж під час передачі його в оренду, а суборендодавець зобовязаний прийняти вказане майно відповідно до Акту приймання-передачі обєкта суборенди. Майно вважається поверненим суборендодавцю з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі.

29.02.2016 р. між сторонами було підписано Акт повернення нежитлових приміщень із суборенди (арк.с.23), за яким відповідач повернув позивачу орендоване на підставі договору суборенди майно.

За приписами п. 11.5 договору суборенди, у випадку відсутності заяви однієї із сторін про призупинення або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця, він вважається пролонгованим на той же самий строк та на тих же умовах, які були передбачені договором.

Позивач стверджує, що 20.01.2016 р. він звернувся до відповідача із вимогою про звільнення орендованого приміщення у звязку з припиненням дії договору (вимога №10 від 20.01.2016 р., арк.с.62). Отже, на думку позивача, договір оренди є припиненим з 01.01.2016 р., а відповідачем прострочено зобовязання з повернення орендованого майна у визнаний договором строк, у звязку з чим вважає наявними правові підстави для нарахування, відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення в сумі 116634,48 грн. (за січень 2016 р. 21780,00 грн.; за лютий 2016 р. 21780,00 грн.).

Окрім того, в пункті 3.3 договору суборенди сторони домовились, що суборендатор зобовязаний сплачувати платежі, визначені цим договором: орендна плата передплата до 1 числа поточного місяця; інші платежі до 10 числа місяця, наступного за поточним.

Позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконував свої грошові зобовязання щодо оплати орендної плати, здійснював відповідні платежі з порушення установлених договором оренди строків.

Відповідно до п. 10.2 договору оренди, за несвоєчасну оплату орендних на інших платежів, передбачених даним договором, суборендатор сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених платежів за кожний день прострочки.

На підставі вказаного пункту на суму здійснених орендних платежів з простроченням погоджених договором строків за період з 11.06.2015 р. по 29.12.2015 р. позивач нарахував відповідачу пеню на загальну суму 16231,39 грн. Окрім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу за період з 11.03.2016 р. по 29.12.2015 р. 3% річних на суму 2338,10 грн. та інфляційні втрати на суму 22251,96 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст.763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

В п. 11.1 договору суборенди сторони домовились, що договір суборенди діє з моменту його підписання та до 31.12.2015 р.

За приписами ч. 1 ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

В п. 11.5 договору суборенди сторони домовились, що у випадку відсутності заяви однієї із сторін про призупинення або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця, він вважається пролонгованим на той же самий строк та на тих же умовах, які були передбачені договором.

Судом встановлено, що після закінчення 31.12.2015 р. строку договору суборенди, відповідач продовжував користуватись орендованим на підставі договору суборенди приміщенням, про що свідчать наявні в матеріалах справи підписані сторонами та скріплені їх печатками акти приймання-передачі нежитлових приміщень в суборенду від 01.01.2016 р. та 01.02.2016 р. (арк.с. 88, 89), складені сторонами з посиланням на договір суборенди №13 від 29.01.2015 р.

Окрім того, про отримання відповідачем послуг з користування орендованим на підставі договору суборенди приміщенням свідчать акти надання послуг №№ 245 від 29.01.2016 р. та 591 від 29.02.2016 р., складені на підставі договору суборенди №13 від 29.01.2015 р. від 01.01.2016 р. (арк.с. 22).

Таким чином суд доходить висновку, що укладений між сторонами договір суборенди №13 від 29.01.2015р. від 01.01.2016 р. поновлено на строк, який був раніше встановлений договором (тобто до 31.12.2016 р.) та на тих же умовах, які були передбачені договором.

Надана позивачем вимога позивача №10 від 20.01.2016 р. про повернення орендованого за договором суборенди майн (арк.с.62) наведені висновки не спростовує, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про її отримання відповідачем, а відмітка у вимозі про її отримання ОСОБА_2 відповідні обставини не засвідчує, оскільки не містить відомостей про його повноваження як представника відповідача на отримання такої вимоги.

Згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

З приводу застосування вказаної норми в п. 5.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» розяснено, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Водночас, у розгляді справ зі спорів, що виникають з договорів оренди будівель або інших капітальних споруд, господарські суди мають враховувати умови договору та спеціальні норми статті 795 ЦК України, в силу яких договір найму припиняється з моменту оформлення відповідних документів (актів), що підтверджують повернення наймачем предмета договору найму.

Враховуючи, що позивачем не доведено факт припинення договору суборенди 31.12.2015 р. та встановлений судом факт продовження строку дії договору суборенди до 31.12.2016 р., нарахування відповідачу за період з 01.01.2016 р. по 29.02.2016 р. неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України є безпідставним, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Як свідчать наявні в матеріалах акти надання послуг (арк.с. 81-86), відповідач здійснював користування орендованим приміщенням на підставі договору суборенди, зокрема, в період з лютого 2015 р. по грудень 2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач стверджує, що відповідач здійснював орендні платежі та ніші платежі згідно договору суборенди (експлуатаційні витрати, за користування водою та електричною енергією, технічне обслуговування електричної мережі) з порушенням визначених договором суборенди строків.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів в спростування наведених вище обставин.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 10.2 договору оренди, за несвоєчасну оплату орендних на інших платежів, передбачених даним договором, суборендатор сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених платежів за кожний день прострочки.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних на предмет відповідності умовам договору та вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, ч. З ст. 549, 625 ЦК України, ст.ст. 230-232 ГК України, статями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені за період з 11.06.2015 р. по 29.12.2015 р. в сумі 16231,39 грн., а також 3% річних на суму 2338,10 грн. та інфляційні втрати на суму 22251,96 грн. за період з 11.03.2016 р. по 29.12.2015 р. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України, відповідно до яких при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 612,32 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 230-232 ГК України, ст.ст. 526, 549, 611, 612, 625, 759, 763, 764, 785 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Фоліо» (61072, АДРЕСА_1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Пак» (61125, м. Харків, вул. Примакова, 46, ) пеню в сумі 16231,39 грн., 3% річних в сумі 2338,10 грн., інфляційні втрати в сумі 22251,96 грн., судовий збір в сумі 612,32 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В інші частині позову відмовити.

Повне рішення складено 12.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_3