ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р. Справа № 921/889/15-г/8

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України №14/г-1065в від 10.06.2016 року

на ухвалу господарського суду Тернопільської області від 19.05.2016 року

у справі № 921/889/15-г/8

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз, м. Тернопіль (далі ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз»

про стягнення заборгованості в загальній сумі 16240392 грн. 26 коп.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 представник (довіреність № 14-90 від 18.04.2014 року)

від відповідача не зявився.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 19.05.2016 року заяву №03/508 від 11.05.2016 р. Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" про розстрочку виконання рішення суду у справі №921/889/15-г/8 задоволено частково, розстрочено виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 17.11.2015 р. по справі №921/889/15-г/8 на суму 703 960 грн. 98 коп. на 12 місяців, шляхом сплати належних до стягнення сум щомісячними платежами, згідно наступного графіку:

- до 30 травня 2016 р. 58 663 грн 41 коп.;

- до 30 червня 2016 р. 58 663 грн 41 коп.;

- до 30 липня 2016 р. 58 663 грн 41 коп.;

- до 30 серпня 2016 р. 58 663 грн 41 коп.;

- до 30 вересня 2016 р. 58 663 грн 41 коп.;

- до 30 жовтня 2016 р. 58 663 грн 41 коп.;

- до 30 листопада 2016 р. 58 663 грн 41 коп.;

- до 30 грудня 2016 р. 58 663 грн 41 коп.;

- до 30 січня 2017 р. 58 663 грн 41 коп.;

- до 28 лютого 2017 р. 58 663 грн 41 коп.;

- до 30 березня 2017 р. 58 663 грн 41 коп.;

- до 30 квітня 2017 р. 58 663 грн 47 коп.

Ухвала суду мотивована тим, що вартість поставленого позивачем природного газу на підставі Договору №01/2013-Н від 04.01.2013 р. на суму 581064222 грн. 96 коп. оплачена в повному обсязі, а стягнуті рішенням суду у даній справі суми є платою за несвоєчасні, із незалежних від відповідача причин, розрахунки за спожитий згідно даного Договору газ, окрім того судом враховано стратегічне значення боржника, як єдиної газорозподільної організації на території Тернопільської області.

Окрім того, судом першої інстанції враховувалась та обставина, що вжиті заходи до примусового виконання рішення (арешт коштів) блокують діяльність товариства, позбавляють його можливості своєчасно виплачувати заробітну плату працівникам, здійснювати обовязкові платежі до бюджету і державних цільових фондів та можуть призвести його до додаткових значних втрат за несвоєчасне внесення податків і зборів, враховуючи, що природний газ за Договором №01/2013-Н від 04.01.2013 року споживався відповідачем виключно для подальшої реалізації населенню.

Разом з тим, суд першої інстанції беручи до уваги принцип збалансованості інтересів сторін, задовольнив заяву частково та надав розстрочку виконання рішення суду від 17.11.2015 р. по справі №921/889/15-г/8 на 12 місяців з помісячною сплатою належних до стягнення сум в загальному розмірі 703 960 грн. 98 коп., в т.ч. судових витрат, за визначеним судом графіком.

Не погоджуючись з даною ухвалою місцевого господарського суду Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України оскаржило її в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №14/г-1065в від 10.06.2016 року, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Тернопільської області від 19.05.2016 року у справі № 921/889/15-г/8 та прийняти постанову, якою відмовити Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» у задоволенні заяви щодо розстрочки виконання рішення, оскільки вважає, що відповідачем не було надано докази, які б свідчили про винятковість випадку за якого може бути надано розстрочку для виконання рішення суду.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що суд обгрунтовуючи своє рішення взяв до уваги лише фінансовий стан відповідача, який, на думку скаржника, документально не підтверджений, оскільки до заяви не було додано жодних документів на його обгрунтування.

Разом з тим, скаржник зазначає, що посилання відповідача у своїй заяві на скрутне фінансове становище не спростовує вини останнього за неможливість виконати свої договірні зобовязання перед позивачем в розумінні діючого законодавства, оскільки заборгованість виникла з вини відповідача, який був зобовязаний вжити всіх можливих заходів для належного та вчасного виконання своїх договірних зобовязань в порядку ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Крім цього апелянт покликається на те, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не має фінансової можливості відстрочувати виконання зобовязань своїх контрагентів, обгрунтовуючи це тяжким фінансовим станом компанії, інфляційними процесами, що відбуваються в державі, стратегічним значенням позивача, як субєкта господарювання державного сектору економіки, а також тим, що за спірним договором постачався імпортований газ, закуплений компанією за зовнішньоекономічними контрактами, умовами яких встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків.

При цьому, скаржник зазначає, що відповідач веде активну господарську діяльність та має достатні для сплати заборгованості кошти на своїх банківських рахунках та майно, на яке можна звернути стягнення для виконання рішення суду у строки встановлені чинним законодавством.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 96 ГПК України, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз подало відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скаржника спростовує та зазначає, що ухвалу господарського суду Тернопільської області від 19.05.2016 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає, що ухвала повністю відповідає вимогам процесуального та матеріального права, а також, є законною та обгрунтованою.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.07.2016р. у складі головуючого судді: Мельник Г.І., суддів Кордюк Г.Т. та Плотніцький Б.Д. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.07.2016 року.

В дане судове засідання прибув представник позивача, скаржника у справі, який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, а також висловив свої доводи і міркування щодо питань, які виникли у ході судового засідання.

Відповідач явки уповноваженого представника не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.07.2016 року та повідомленням про вручення №439.

Проте, 08.07.2016 року від представника відповідача на адресу Львівського апеляційного господарського суду поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому, слід зазначити, що Господарський процесуальний кодекс України не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа. Так, юридичну особу за посадою може представляти її керівник. Інші особи, які є штатними працівниками юридичної особи, можуть бути її представниками, якщо вони діють у межах, визначених законодавством чи установчими документами юридичної особи.

Частиною 3 ст. 28 ГПК України визначено, що представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Таким чином, зазначений у вищевказаному клопотанні представник є не єдиною особою, що має право представляти інтереси товариства в суді.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відтак, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та враховуючи строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Львівський апеляційний господарський суд ухвалив відмовити у його задоволенні, оскільки воно документально не обґрунтоване.

Враховуючи ту обставину, що відповідач належним чином був повідомлений про час, місце розгляду апеляційної скарги та наслідки неявки в судове засідання, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвалу господарського суду Тернопільської області від 19.05.2016 року у справі № 921/889/15-г/8 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 19.05.2016 року у цій справі позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України": 536 761 грн. 69 коп. пені; 1 286 104 грн. 40 коп. 3% річних; 5 179 093 грн. 34 коп. інфляційних нарахувань; 33 923 грн. 43 коп. в повернення сплаченого позивачем судового збору; в задоволенні решти частини позову відмовлено (том 2 а.с. 77-89).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року, яка постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2016 року залишена без змін (Том 3 а.с.40-44), апеляційну скаргу від 12.12.15 за № 14/2-1928в ПАТ НАК Нафтогаз України, м. Київ залишено без задоволення; апеляційну скаргу від 27.11.15 за вих. № 01/1836 ПАТ по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз, м. Тернопіль задоволено; рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.11.15 у справі № 921/889/15-г/8 скасовано щодо стягнення 1124463 грн. 22 коп. 3 % річних; 5179 093 грн. 34 коп. - інфляційних нарахувань, прийнято в цій частині нове рішення в позові відмовлено; в решті рішення суду щодо стягнення боргу в розмірі 161641 грн. 18 коп. 3 % річних та 536 761 грн. 69 коп. пені залишено без змін; стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз на користь ПАТ НАК Нафтогаз України 5558,11 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції; решта суми судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції покладено на позивача; судовий збір за розгляд апеляційної скарги ПАТ НАК Нафтогаз України покладено на позивача; стягнуто з ПАТ НАК Нафтогаз України на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз 69133,68 грн. судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку; Місцевому господарському суду доручено видати відповідні накази (Том 2 а.с. 247-258).

На виконання рішення суду Тернопільської області від 19.05.2016 року видано накази від 01.02.2016 року (Том 2 а.с. 260).

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 19.05.2016 р. виправлено описки, допущені в наказі господарського суду Тернопільської області від 01.02.2016 року у справі №921/889/15-г/8 щодо стягнення 536761 грн. 69 коп. пені та 161641 грн. 18 коп. 3% річних в частині зазначення найменування відповідача, а саме замість : «Публічне акціонерне товариство «Тернопільгаз» читати «Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз». (Том 3 а.с. 87-88).

На виконання наказу господарського суду Тернопільської області №921/889/15-г/8 від 01.02.2016 року старшим державним виконавцем органу ДВС Тернопільського міського управління юстиції винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень №.02.2016 року та №50288450 від 29.02.2016 року (Том 3 а.с. 93-94).

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 12.05.2016 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз», в порядку статті 121 Господарського процесуального кодексу України, звернулось до господарського суду першої інстанції з клопотанням №03/508 від 11.05.2016 року про розстрочення виконання рішення суду у справі №921/889/15-г/8 терміном на 24 місяці, шляхом сплати платежів щомісячно у рівних частинах.

У вищевказаній заяві відповідач покликається на наявність виняткових обставин, які ускладнюють виконання судового рішення, зокрема, тяжкий фінансовий стан підприємства, відсутність коштів, в підтвердження чого ним подано відповідні докази.

Згідно з нормою ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

При цьому слід мати на увазі, що згідно з п. 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 ГПК України, господарські суди повинні мати на увазі таке, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо). Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Колегія суддів зазначає, що для застосування передбачених цією нормою заходів суду необхідно встановити чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

При цьому, береться до уваги той факт, що Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, у звязку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Поняття "фінансовий стан підприємства" визначено у спільному наказі Міністерства фінансів України та Фонду державного майна України № 49/121 від 26.01.2001 року, яким затверджено Положення про порядок здійснення аналізу фінансового стану підприємств, що підлягають приватизації (далі Положення).

Так, згідно з п. 1.1. Положення фінансовий стан підприємства це сукупність показників, що відображають наявність, розміщення і використання ресурсів підприємства, реальні й потенційні фінансові можливості підприємства.

В п. п. 3.1, 3.2 Положення передбачено, що основним джерелом інформації для фінансового аналізу є фінансова звітність підприємства за два останні календарні роки та за останній звітній період. Фінансовий аналіз підприємства складається з таких етапів: оцінка майнового стану підприємства та динаміка його зміни; аналіз фінансових результатів діяльності підприємства; аналіз ліквідності; аналіз ділової активності; аналіз платоспроможності (фінансової стійкості); аналіз рентабельності.

Доказами матеріального становища можуть бути фінансова звітність, в тому числі Форма 1 "Баланс"; співвідношення загального обсягу кредиторської та дебіторської заборгованості звіт про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість (форма N1-Б); наявність або відсутність грошових коштів на розрахункових рахунках підприємства Форма 2 "Звіт про рух грошових коштів"; наявність або відсутність основних та оборотних засобів та їх вартість; розмір та вартість інших матеріальних активів підприємства.

Аналізом матеріалів справи судом встановлено, що одним із вирішальних факторів, який підтверджує неможливість одночасного і повного виконання рішення суду у даній справі є те, що з 01.07. 2015 року у відповідності до вимог закону України №329 від 09.04.2015 року «Про ринок природного газу» відокремлено функції ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» постачання та розподілу природного газу та анульовано ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом. Більше того, 01.07.2015 року товариство не здійснює діяльність з постачання природного газу, що складало 58,8%, врахування вартості природного газу, дохідної частини товариства за результатами 2014 року. Єдиною статтею доходу станом на сьогоднішній день є розподіл (транспортування) природного газу, що не дає в повній мірі забезпечити належний рівень обслуговування газопроводів та газоспоживаючого обладнання з метою забезпечення безаварійного газопостачання. У звязку з чим за результатами діяльності в 2015 році з врахуванням вищевказаних обставин ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» зазнало збитків на загальну суму понад 31 млн. грн., що підтверджується копією балансу за звітний рік. (Том 3 а.с.124).

Окрім того, відповідно до постанови від 12.04.2016 року старшого виконавця органу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про арешт коштів боржника виданої на підставі наказу господарського суду Тернопільської області №921/889/15-г/8 від 23.12.2015 року накладено арешт в межах суми 5505553,73 грн. (Том 3 а.с. 95-98).

Відтак, стан рахунків та накладений арешт на майно відповідача, є тими обставинами, які свідчать про тяжкий фінансовий стан боржника.

Щодо тверджень апелянта, що судом першої інстанції не враховано жодних обставин крім тяжкого фінансового стану відповідача, які б могли бути підставою для розстрочення виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статуту Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» воно є правонаступником Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз», яке засновано відповідно до наказу Державного комітету України по нафті і газу від 11.04.1994 року №105 шляхом перетворення державного підприємства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» у Відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 року №210/93 з метою забезпечення споживачів Тернопільської області природним газом.

Основною метою і предметом діяльності Товариства є, зокрема, виконання комплексу робіт з експлуатації систем газопостачання, забезпечення ефективного функціонування системи газопостачання та забезпечення споживачів природним та/або скрапленим газом, розвиток газового комплексу, збереження існуючих і створення нових виробничо-технічних і технологічних звязків, організація забезпечення споживачів природним і зрідженим газом, розвиток, ремонт і експлуатація обєктів газопостачання, розподіл природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ (транспортування розподільчими трубопроводами) тощо п.п. 2.1.-2.2. Статуту Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» (Том 3 а.с. 125-132).

Аналізом матеріалів справи встановлено, що відповідно до постанови Кабінету міністрів України №1173 від 24.07.1998 року «Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу», Закону України №329 від 09.04.2015 року «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року та ліцензії №642478 від 24.04.2015 року виданої Національною комісією що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» є єдиною газорозподільною організацією на території Тернопільської області яка здійснює суспільно важливу та стратегічну функцію в межах території ліцензійної діяльності по безперебійному та своєчасному забезпеченню кінцевих споживачів природним газом.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочки.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції враховані інтереси обох сторін, оскільки відповідачу надано розстрочку не на 24 місяці, як він просив, а лише на 12 місяців. При цьому, судом першої інстанції правомірно враховано, що заявлені до стягнення суми, розстрочити сплату яких просив відповідач, складається із сум неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат, тоді як основна заборгованість вже погашена і ця обставина сторонами не заперечується.

Отже, виходячи з вимог процесуального законодавства суд першої інстанції вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення у даній справі, встановив обставини та обґрунтував їх винятковість, що є підставою для розстрочки виконання судового рішення.

Відтак, місцевий господарський суд, з яким погоджується колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про розстрочку виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 19.05.2016 року у справі № 921/889/15-г/8 на 12 місяців, оскільки вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку його виконання, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допустити їх настання. Окрім того, розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Колегія суддів відзначає, що розстрочка виконання судового рішення лише відстрочує його виконання у встановлений законом спосіб, але в жодному разі не спростовує обґрунтованого висновку суду першої інстанції викладеного в рішенні та не ставить під сумнів заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Тернопільської області від 19.05.2016 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.07.2016 р. скаржника зобов'язано надати суду докази зарахування судового збору за подання апеляційної скарги до спеціального фонду Державного бюджету України. Проте, скаржник вимог ухвал Львівського апеляційного господарського суду не виконав, доказів належного виконання свого обовязку щодо належної сплати судового збору не подав і такі відсутні на час розгляду справи Львівським апеляційним судом згідно штампу від 12.07.2016 року (зворотна сторона платіжного доручення №4004483 від 07.06.2016 року). Тому, колегія суддів вважає за необхідне у відповідності до ст. 49 ГПК України, стягнути зі скаржника судовий збір за перегляд рішення господарського суду Тернопільської області в апеляційному порядку, оскільки скаржником не подано суду належних та допустимих доказів сплати судового збору щодо зарахування останнього до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106, 121 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 19.05.2016 року у справі №921/889/15-г/8 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України №14/г-1065в від 10.06.2016 року без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку покласти на скаржника та стягнути з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, 0) у спеціальний фонд Державного бюджету України 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

3. Господарському суду Тернопільської області видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складений 13.07.2016р.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Плотніцький Б.Д.