ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року Справа № 918/303/14

Вищий господарський суд України у складі: суддя Львов Б.Ю. - головуючий, судді Прокопанич Г.К. і Селіваненко В.П.,

розглянувши касаційну скаргу приватного підприємства "ОККО-Нафтопродукт", м. Львів,

на рішення господарського суду Рівненської області від 22.12.2014

та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.04.2016

зі справи № 918/303/14

за позовом приватного підприємства "ОККО-Нафтопродукт" (далі - Підприємство)

до Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення), м. Рівне,

про визнання рішення частково недійсним,

за участю представників сторін:

позивача - Карпи П.С.,

відповідача - Новицького М.З.,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом про визнання недійсними пунктів 3, 4, 5 та 6 рішення адміністративної колегії Відділення від 25.12.2013 № 92 "Про припинення порушення та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК).

Справа неодноразово розглядалася господарськими судами.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 22.12.2014 (суддя Павленко Є.В.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 (колегія суддів у складі: Юрчук М.І. - головуючий суддя, судді Крейбух О.Г., Демидюк О.О.), в задоволенні позову відмовлено.

Прийняті судові рішення з посиланням, зокрема, на приписи статті 59 Закону України від 11.01.2001 № 2210-ІІІ "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210) мотивовано відсутністю передбачених законодавством підстав для визнання недійсним Рішення АМК.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Підприємство просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відділення подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників позивача та відповідача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що Рішенням АМК:

- визнано, що Підприємство в період з 01 березня по 16 травня 2013 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі скрапленим газом в якості моторного пального в територіальних межах міста Сарни та 7-ми кілометрової зони навколо вказаної територіальної одиниці з часткою, що перевищує 35 % (пункт 1);

- визнано, що Підприємство в період з 01 березня по 16 травня 2013 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі скрапленим газом в якості моторного пального в територіальних межах міста Березне та 7-ми кілометрової зони навколо вказаної територіальної одиниці з часткою, що перевищує 35 % (пункт 2);

- дії Підприємства, які полягають у встановленні в березні-травні 2013 року завищених, монопольно високих цін реалізації скрапленого газу, що реалізується в роздріб через АГЗС у територіальних межах міста Сарни та 7-ми кілометрової зони навколо вказаної територіальної одиниці, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини другої статті 13 Закону № 2210 у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринках роздрібної торгівлі скрапленим газом для заправки автомобілів шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 3);

- дії Підприємства, які полягають у встановленні в березні-травні 2013 року завищених, монопольно високих цін реалізації скрапленого газу, що реалізується в роздріб через АГЗС у територіальних межах міста Березне та 7-ми кілометрової зони навколо вказаної територіальної одиниці, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини другої статті 13 Закону № 2210 у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринках роздрібної торгівлі скрапленим газом для заправки автомобілів шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 4);

- за вчинення кожного з двох зазначених порушень на Підприємство накладено штраф у розмірі 68 000 грн. (пункти 5, 6);

- Рішення АМК мотивовано тим, що:

· на АГЗС Підприємства в територіальних межах Березнівського та Сарненського районів Рівненської області ціни реалізації скрапленого газу для заправки автомобілів були значно вищі від цін, встановлених на АГЗС цього ж суб'єкта господарювання у місті Рівному. На зазначеному ринку в межах Рівненської області найбільшими суб'єктами господарювання, здатними впливати на цінову ситуацію в області є товариство з обмеженою відповідальністю "Джерал-Ойл", Підприємство, товариство з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор" (з березня 2011 року), товариство з обмеженою відповідальністю "Газовик" (через приватне підприємство "Пропан Плюс");

· Відділенням проведено дослідження становища Підприємства на ринку роздрібної торгівлі скрапленим газом в якості моторного пального в територіальних межах міста Сарни та міста Березне Рівненської області та 7-ми кілометрової зони навколо вказаних територіальних одиниць протягом березня-травня 2013 року;

· територіальними (географічними) межами ринку роздрібної торгівлі скрапленим газом в якості моторного палива визначено місто Сарни і місто Березне Рівненської області та 7-ми кілометрову зону навколо цих адміністративно-територіальних пунктів;

· часовими межами ринку визначено березень-травень 2013 року, оскільки протягом вказаного періоду сукупність товарно-грошових відносин між продавцями і покупцями в зазначених територіальних межах ринків скрапленого газу, що реалізовується через АГЗС (АЗС), не зазнала істотних змін, а повний цикл обороту товару не перевищує одного місяця календарного року;

· за досліджуваний період позивачем було реалізовано в межах міста Сарни Рівненської області та 7-ми кілометрової зони 78,81 тонн скрапленого газу, а в межах міста Березне Рівненської області та 7-ми кілометрової зони - 50,96 тонн скрапленого газу;

· Підприємство встановлювало максимальні ціни на АГЗС в тих територіальних межах, в яких частка суб'єкта господарювання є суттєвою;

· на АГЗС у місті Сарни та 7-ми кілометрової зони така частка складала 95,054 %, у місті Березне та 7-ми кілометрової зони - 86,1 %;

· на газових заправках міста Рівного та на заправці міста Здолбунів Рівненської області, ціни реалізації скрапленого газу протягом періоду, що досліджувався, змінювались 2 рази;

· за результатами аналізу цінової поведінки встановлено, що Підприємство протягом березня-травня 2013 року встановлювало різні ціни реалізації скрапленого газу в різних територіальних межах;

· ціна реалізації у місті Сарни за досліджуваний період була постійно максимальною, а ціни у місті Березне протягом березня - квітня 2013 року були вищі, ніж ціни у місті Рівному;

· Підприємство встановлювало максимальні відпускні ціни в тих територіальних межах, в яких воно не зазнавало значної конкуренції або конкуренція взагалі відсутня, у той же час, на інших АГЗС (з наявною конкуренцією) застосовувало мінімальні ціни реалізації скрапленого газу;

· позивач у містах Сарни та Березне протягом спірного періоду не мав значної конкуренції з боку інших учасників ринку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (місто Сарни, частка ринку - 4,91%) і товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" (місто Березне, частка ринку - 13.9%);

- Підприємство на території Корецього, Костопільського, Дубенського, Острозького та Радивилівського районів Рівненської області не проводило торгівлю скрапленим газом у спірний період.

Причиною виникнення даного судового спору є питання щодо наявності правових підстав для кваліфікації дій позивача із визначення роздрібних цін реалізації товару як зловживання монопольним становищем на визначеному Відділенням ринку.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.09.2014 рішення господарського суду Рівненської області від 12.05.2014 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.08.2014 з даної справи скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

При цьому суд касаційної інстанції (про що прямо зазначено в названій постанові) виходив з необхідності дослідження попередніми судовими інстанціями повноти Рішення АМК та правильності його висновків, зобов'язавши з'ясувати:

- чи було досліджено Відділенням економічно обґрунтований рівень цін на скраплений газ на досліджуваних ринках;

- чим саме спростовує Відділення доводи Підприємства стосовно єдиної цінової політики та рівня його цін на ринках із значною конкуренцією;

- які ціни встановлювало Підприємство на скраплений газ на власних АЗС у Корецькому, Костопільському, Дубенському, Острозькому та Радивилівському районах Рівненської області та чи були у нього конкуренти в цих регіонах (з якими долями на ринку), якщо "так", то які вони встановлювали ціни на скраплений газ в якості моторного пального;

- чи спростовано Відділенням доводи Підприємства стосовно причин низької ціни реалізації скрапленого газу на АЗС у місті Здолбунів та місті Рівне;

- чим саме Відділення обґрунтовує висновок щодо неможливості встановлення Підприємством на визначеному відповідачем ринку наявних цін на скраплений газ в якості моторного палива в умовах значної конкуренції.

Відповідно до приписів частини першої статті 11112 ГПК України вказівки, що містяться в постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Водночас ні місцевим, ані апеляційним господарськими судами не виконано в повному обсязі вказівок касаційної інстанції, викладених у згаданій постанові Вищого господарського суду України, щодо дослідження:

економічно обґрунтованого рівня цін на скраплений газ на спірних ринках; доказів спростування Відділенням доводів Підприємства стосовно рівня його цін на ринках із значною конкуренцією; причин низької ціни реалізації скрапленого газу на АЗС у місті Здолбунів та місті Рівне; неможливості встановлення Підприємством на визначеному відповідачем ринку наявних цін на скраплений газ в якості моторного палива в умовах значної конкуренції.

Більш того, суд апеляційної інстанції, визнавши за необхідне застосування спеціальних знань та призначивши проведення судової економічної експертизи з метою з'ясування економічної обґрунтованості спірних цін Підприємства, відхилив як неналежний доказ висновок судової товарознавчої експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.01.2016, пославшись на самовільну зміну експертом виду експертизи з економічної на товарознавчу. При цьому суд: не дав оцінки названому експертному висновку по суті; не навів доводів на обґрунтування неправомірності та безпідставності згаданих дій судового експерта; не призначив повторно проведення судової експертизи для роз'яснення питань, які, на його думку, потребували застосування спеціальних знань.

Отже, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного підприємства "ОККО-Нафтопродукт" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 22.12.2014 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 зі справи № 918/303/14 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

Суддя Б.Львов

Суддя Г.Прокопанич

Суддя В.Селіваненко