ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р.Справа № 922/1680/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Водомер", м. Харків
про внесення змін до договору
за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №ББУ/ПУ254/Т/15 від 18.12.2015 р.,

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство ДТЕК Павлоградвугілля - звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Водомер - про внесення змін до п. 6.4 договору підряду №1368-ПУ-УМТС від 29.07.2015 р. в частині строків оплати за виконані роботи та викласти даний пункт в запропонованій в позові редакції.

Окрім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги вмотивовано неспроможністю позивача виконати свої грошові зобовязання за договором у визначений сторонами строк у звязку із загостренням соціальної та економічної ситуації на сході України, проведенням АТО, що в свою чергу призвело до різкого погіршення умов ведення господарської діяльності та економічного стану позивача. Посилаючись на викладені обставини та положення ст. 652 ЦК України, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні 05.07.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач правом на участь в судовому засіданні 05.07.2016 р. не скористався, відзиву на позовну заяву не надав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи судом був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень (арк.с. 29, 39).

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

29.07.2015 р. між позивачем (як замовником) та відповідачем (як підрядником) було укладено договір №1368-ПУ-УМТС (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених даним договором, підрядник зобовязується своїми силами та на власний ризик виконати, а замовник зобовязується прийняти та оплатити наступні роботи: будівництво автоматизованої системи моніторингу збору шахтної води із ставка-накопичувача в балку Косьмінна, в р.Самара для філіала Прувокс ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля (далі обєкт) відповідно до умов даного договору.

В пункті 6.4 договору сторони домовились, що оплата робіт здійснюється замовником щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня від дати підписання сторонами Акта приймання виконаних робіт (Форма КБ-2в), Довідки про вартість виконаних підрядних робіт (Форма КБ-3) та виставлення рахунка підрядником.

31.08.2015 р. сторонами було підписано Акт №31/08 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2015 року на суму 170757,46 грн. (арк.с. 18).

Посилаючись на положення п. 6.4 договору та на факт підписання 31.08.2015 р. Акту №31/08 приймання виконаних будівельних робіт, позивач вважає, що строк виконання ним своїх грошових зобовязань за договором настав 30.11.2015 р.

Втім, посилаючись на загострення соціальної та економічної ситуації на сході України, проведення АТО та різке погіршення у звязку з цим умов ведення господарської діяльності та економічного стану, позивач зазначає про неможливість виконання своїх грошових зобовязань у погоджений сторонами строк.

У звязку з наведеним, на підставі ст.652 ЦК України, позивач просить суд внести змінити до п. 6.4 договору, виклавши його в новій редакції, відповідно до якої сплата здійснюється замовником щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника до 01.10.2016р. після моменту підписання сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в), довідки про вартість виконаних будівельних робіт (Форма КБ-3) та виставлення рахунка підрядником замовнику для оплати.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В п. 6.4 договору сторони за взаємною згодою домовились, що оплата робіт здійснюється замовником щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня від дати підписання сторонами Акта приймання виконаних робіт (Форма КБ-2в), Довідки про вартість виконаних підрядних робіт (Форма КБ-3) та виставлення рахунка підрядником.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 11.3 договору сторони передбачили, що всі зміни та доповнення до договору можуть бути внесені за письмовою згодою на це обох сторін та оформлюються додатковими угодами, які є невід'ємною частиною даного договору.

Доказів звернення позивача до відповідача із вимогою про зміну спірного договору позивачем не надано. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивач не звертався до відповідача із пропозицією про внесення змін до п. 6.4 договору на умовах, викладених в позовній заяві.

Зміна договору за відсутності згоди однієї із сторін допускається з підстав, визначених у ст. 652 ЦК України.

Згідно ст.652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Законодавче положення про внесення змін до договору у разі істотної зміни обставин за рішенням суду не є імперативною нормою, а оцінюється судом у сукупності поданих сторонами доказів, що підтверджують саме наявність одночасно чотирьох вказаних вище умов, а не безпосередньо наявність істотної зміни обставин справи (аналогічної позиції дотримується й Вищий господарський суд України в постанові від 12.08.10р. по справі N 08/2112, постанові від 23.05.2011 по справі № 33/325-09).

Таким чином, для внесення змін до договору на підставі ст. 652 ЦК України необхідна наявність наступних підстав: 1. Істотна зміна обставин; 2. Одночасна наявність 4-х умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

При цьому, істотні обставини в розумінні ст. 652 ЦК України повинні мати місце або стати відомими сторонам після укладення договору.

Істотними обставинами, які змінилися, як підстава для внесення змін до договору, позивач визначає загострення соціальної та економічної ситуації на сході України, проведення АТО.

Окрім того, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на власне скрутне матеріальне становище, яке мотивує тим, що за 2014-2015 рр. Державний бюджет не компенсував позивачу середній заробіток, який підприємство сплачувало працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації; збитковістю підприємства, збитки якого станом на друге півріччя 2015 року становлять 78 млн. грн.; неможливістю одноразової сплати обумовлених договором коштів у звязку з ризиком погіршення платоспроможності позивача.

Суд констатує, що наведені позивачем в позові обставини, як підстава для зміни договору, фактично існували на момент укладення 29.07.2015 р. договору.

За таких обставин, позивач, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не обґрунтував самої зміни обставин, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

В аспекті дослідження питання одночасної наявності 4-х умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, як підставу для зміни умов договору, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 42 ГК України, підприємництво є самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється субєктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Скрутне матеріальне становище позивача, як субєкта підприємницької діяльності, є наслідком його господарської діяльності, ризик настання якого позивач несе в силу приписів ст. 42 ГК України.

Зміст договору та матеріали справи також не свідчать про те, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що виконання позивачем грошових зобовязань за договором залежить від його матеріального становища та того, що зміна таких обставин не настане.

Позивачем також не доведено та не обґрунтовано, що обставини загострення соціальної та економічної ситуації на сході України, проведення АТО та скрутне матеріальне становище позивача при виконанні договору порушують співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляють позивача того, на що він розраховував при укладенні договору.

Так, матеріали справи не свідчать, що викладені обставини призвели до зменшення чи втрати цінності отримуваного позивачем за договором. Натомість, як зазначає сам позивач, відповідач свої зобовязання за договором виконав належним чином, відповідне виконання позивачем прийнято без зауважень.

Окрім того, із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни наведених позивачем обставин несе заінтересована сторона.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що заявлені позивачем обставини загострення соціальної та економічної ситуації на сході України, проведення АТО, його скрутне матеріальне становище, пов'язане із тим, що за 2014-2015 рр. Державний бюджет не компенсував позивачу середній заробіток, який підприємство сплачувало працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації; збитковістю підприємства, збитки якого станом на друге півріччя 2015 року становлять 78 млн. грн.; неможливістю одноразової сплати обумовлених договором коштів у звязку з ризиком погіршення платоспроможності позивача - не свідчать про наянвність таких правових підстав для внесення змін до договору на підставі ст. 652 ЦК України, як істотної зміни обставин та одночасної наявності 4-х умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем, в порушення приписів ст.ст.4-3, 32, 33, 34 ГПК України, не доведено правових підстав для внесення змін до договору на підставі ст. 652 ЦК України, а саме істотної зміни обставин та одночасної наявності 4-х умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судовий збір у даній справі покладаються на позивача.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 42 ГК України, ст.ст. 526, 627, 651, 652 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4-3, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено 08.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_2