ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р.Справа № 922/1353/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 50 659,05 грн.
за участю :

Представник позивача - ОСОБА_2 довіреність №38-565/19 від23.02.2015 року;

Представник відповідача - не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення 50 659,05 грн., з яких: сума основної заборгованості у розмірі 42 720,42 грн., пеня у розмірі 1 465,65 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 685,77 грн. та 3% річних у розмірі 787,21 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором про постачання теплової енергії №8897 від 01 квітня 2006 року.

Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн..

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.04.2016 року за позовною заявою було порушено провадження по справі №922/1353/16 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23 травня 2016 року.

Ухвалою суду від 23.05.2016 року розгляд справи було відкладено на 21 червня 2016 року.

Ухвалою суду від 21.06.2016 року строк розгляду справи №922/1353/16 було продовжено на 15 днів до 11 липня 2016 року, розгляд справи відкладено на 05 липня 2016 року.

05 липня 2016 року позивач з супровідним листом (вх. №21804) надав до суду додаткові докази в обгрунтування своєї правової позиції, які були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Разом з тим, представники сторін надали до суду узгоджене клопотання (вх. №21874), в якому просили відкласти розгляд справи для надання можливості врегулювати спір мирним шляхом.

Вказане клопотання було задоволено судом, в судовому засіданні 05.07.2016 року було оголошено перерву до 11 липня 2016 року на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні, підтримував позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористався, однак, 11 липня 2016 року надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№22648).

Розглянувши надане відповідачем клопотання, суд визнав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору, а відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В даному випадку, на думку суду, обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (розгляд справи неодноразово відкладався, надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, оголошено перерву для надання можливості надати нові докази тощо), проте, нових доказів відповідачем не надано та про можливість їх надання в майбутньому в клопотанні про відкладення справи не зазначено.

З урахуванням зазначеного, оскільки явка в судове засідання представників сторін обов'язковою судом не визнавалась та враховуючи закінчення строків розгляду справи, а також процесуальну неможливість їх продовження, суд вважає за необхідне розглядати справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

01 квітня 2006 року між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (як енергопостачальною організацією) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (як споживачем) було укладено тимчасовий договір № 8897 про постачання теплової енергії (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 договору, Енергопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

За умовами п. 1.2. Договору обидві сторони зобов'язались керуватися Правилами користування тепловою енергією, затвердженими наказом Міненерго України і Державним комітетом з будівництва, архітектури і житлової політики України від 28.10.1999 р. №307/262.

Теплова енергія постачається споживачу в обсязі Q рік = 19, 7632 Гкал/рік в гарячій воді на потреби з опалення та вентиляцію (в період опалювального сезону); гаряче водопостачання (п. 2.1. Договору, п. 1 додатку № 1 від 01.04.2006 р. до Договору).

Згідно з п.5.1 Договору, облік теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Відповідно до п.6.1, 6.2, 6.3 Договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт звірки відпуски-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання (у 2-х примірниках). Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Пунктом 6.6 Договору встановлено, що погашення боргу повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку від працівника підприємства або 7 днів після відправлення поштою.

На підставі пункту 10.4. Договору він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2014-2015 років, Розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2015-2016 років та тимчасового договору про постачання теплової енергії №8897 від 01 квітня 2006 року Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" здійснювало постачання теплової енергії до нежитлових приміщень житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Бекетова, 10, які займає Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 відповідно до Договору орендинежитлових приміщень №1/68 від 02.04.2003 року.

На підставі зазначеного відповідачу були направлені рахунки за спожиту теплову енергію, що підтверджується відповідними супровідними листами з додатками та реєстрами направленої кореспонденції.

Однак, як стверджує позивач, направлені на адресу відповідача рахунки, останнім у повному обсязі не оплачуються. Таким чином, у відповідача перед КП "Харківські теплові мережі" утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2014 року по березень 2016 року в розмірі 42 720,42 грн., яка на даний час є несплаченою.

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами на включення, відключення опалення до приміщень відповідача за адресою: м. Харків, вул. Бекетова, 10, підписаними та скріпленими печатками представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувача житлового будинку, копії яких містяться в матеріалах справи.

Наявність заборгованості на вказану суму підтверджується документально належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Слід зазначити, що вказана сума боргу відповідачем не оспорена, а також відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження відсутності опалення у спірний період або його відключення у встановленому порядку, не доведено, що у спірний період приміщення, які він орендує, ним не використовувались.

Таким чином, своїми діями відповідач порушив умови тимчасового договору про постачання теплової енергії №8897 від 01 квітня 2006 року та вимоги ст.526 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. За таких підстав, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту в період з з жовтня 2014 року по березень 2016 року теплову енергію в розмірі 42 720,42 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач, посилаючись на порушення відповідачем зобов"язань за тимчасовим договором про постачання теплової енергії №8897 від 01 квітня 2006 року, просить стягнути з нього 1465,65 грн. пені, 5685,77 грн. - інфляційних втрат та 787,21 грн. - 3% річних.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Згідно п.7.2.3 Договору у разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розрахунок пені перевірено судом та встановлено, що він відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті отриманої теплової енергії у строк, встановлений Договором, дають підстави для висновку суду про правомірність позовних вимог щодо стягнення на користь позивача пені в розмірі 1 465,65 грн.

В силу вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, здійснивши перерахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, суд визнав позовні вимоги позивача в цій частині обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378,00 грн. суд покладаює на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 11, 275, 509, 525, 526, 546, 549, 610, 611, 625, 627, 714 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 180, 193,Господарського кодексу України,ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 65 ст.ст.82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити .

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61007, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ) 42 720,42 гривень основної заборгованості за тимчасовим договором № 8897 про постачання теплової енергії, 5 685,77 гривень інфляційних втрат, 787,21 гривень - 3% річних, 1 465,65 гривень пені та 1378,00 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

Справа №922/1353/16.