ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2016р. Справа № 914/1687/16

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м. Львів;
до відповідача:Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м. Львів;
про:стягнення боргу, 3% річних та інфляційних втрат
Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність №ЛЗ07/1-847-16 від 07.04.2016р.);
від відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність №2552 від 20.05.2016р.).

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

17.06.2016р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (надалі Позивач) до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (надалі Відповідач) про стягнення боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 21.06.2016р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 04.07.2016р. В судовому засіданні 04.07.2016р. було оголошено перерву до 11.07.2016р. Ухвалою від 11.07.2016р. суд відклав розгляд справи на 18.07.2016р.

Представник позивача в судове засідання зявився, через канцелярію суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої ТОВ «Львівгаз збут» просить суд стягнути з відповідача на його користь 1900287,47 грн. основного боргу, 13886,79 грн. 3% річних та 77101,14 грн. інфляційних втрат. Крім цього, представником подано клопотання про повернення з державного бюджету 2814,66 грн. зайво сплаченого судового збору (у звязку із зменшенням розміру позовних вимог). Зменшені позовні вимоги представник обґрунтовує тим, що в січні-березні 2016р. позивачем здійснено відповідачу поставку природного газу на суму 2054606,87 грн. Як зазначає представник, за умовами ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний був оплатити природний газ після підписання актів приймання-передачі природного газу, однак всупереч закону оплатив газ лише частково, до сплати підлягає 1900287,47 грн. боргу та 13886,79 грн. 3% річних, 77101,14 грн. інфляційних втрат за неналежне виконання зобовязань КЕВ м. Львова.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд приходить до висновку, що така не суперечить законодавству, не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, докази її вручення відповідачу підтверджуються підписом представника КЕВ м. Львова на заяві, а відтак суд приймає таку заяву до розгляду.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти існування основного боргу в заявленому розмірі не заперечив, натомість в стягненні 3% річних та інфляційних просив відмовити у звязку з складним фінансовим становищем КЕВ м. Львова та фінансування останнього з державного бюджету.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.01.2016р., 29.02.2016р. та 31.03.2016р. позивачем було поставлено відповідачу природний газ загальною вартістю 2054606,87 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу №ЗЛВ00000059 від 31.01.2016р., №ЗЛВ00010700 від 29.02.2016р. та №ЗЛВ00018213 від 31.01.2016р. Вказані акти підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками.

Як стверджує позивач, в силу положень ст. 692 ЦК України, відповідач як покупець природного газу повинен був розрахуватися за одержаний товар після підписання актів приймання-передачі природного газу.

З підписаного між сторонами Акту звірки взаємних розрахунків за період: 02.01.2016р. 31.03.2016р. від 01.06.2016р., банківських виписок по рахунку, листа КЕВ м. Львова від 12.02.2016р. №836 судом встановлено, що одержаний відповідачем природний газ на підставі Акту приймання-передачі природного газу №ЗЛВ00000059 від 31.01.2016р., №ЗЛВ00010700 від 29.02.2016р. та №ЗЛВ00018213 від 31.01.2016р. був оплачений останнім частково в розмірі 154319,42 грн., натомість решта суми залишається несплаченою. Наведене підтверджується і сторонами спору.

Оскільки в добровільному порядку відповідач боргу не оплатив, позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з КЕВ м. Львова (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) 1900287,47 грн. боргу, 13886,79 грн. 3% річних та 77101,14 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що жодних грошових коштів за поставлений природний газ після останньої проплати відповідачем не перераховувалося, розмір заборгованості, станом на день слухання справи судом не змінився.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає зменшені позовні вимоги про стягнення боргу, 3% річних та інфляційних такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

У господарських відносинах грошові зобов'язання найчастіше виникають з господарських договорів та інших угод, передбачених законом, або з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України). Однак оскільки господарський договір (угода) є не єдиною підставою виникнення відповідного зобов'язання, то сама лише відсутність між сторонами спірних правовідносин такого договору (угоди) або незазначення в останньому умов (пунктів) щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання не перешкоджає застосуванню даної відповідальності, але тільки у разі якщо підстави такого застосування і розмір відповідальності передбачено актами законодавства (п. 1.6. Постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013р. №14).

Таким чином, підписання Актів приймання-передачі природного газу свідчить про виникнення між сторонами договірних відносин поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України).

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В пункті 1.7. Постанови від 17.12.2013р. №14 Пленум ВГС України зазначив, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Враховуючи наведене, за поставлений газ за Актами приймання-передачі №ЗЛВ00000059 від 31.01.2016р., №ЗЛВ00010700 від 29.02.2016р. та №ЗЛВ00018213 від 31.01.2016р. відповідач повинен був розрахувати негайно, після прийняття природного газу та підписання вказаних Актів.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що у встановлений законом строк, відповідач у повному обсязі за товар не розрахувався, залишок боргу в розмірі 1900287,47 грн. підлягає до стягнення з нього в судовому порядку.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з позовної заяви, позивач крім суми основного боргу, просить суд стягнути з відповідача 13886,79 грн. 3% річних та 77101,14 грн. інфляційних втрат. Здійснивши перерахунок інфляційних, суд прийшов до висновку, що такі підлягають стягненню з відповідача повністю, у заявленому розмірі. Натомість 3% річних підлягають частковому стягненню з відповідача в розмірі 13878,08 грн., в решті цих вимог суд відмовляє. Наведене пояснюється тим, що нарахування 3% річних за 11.02.2016р. проводилося позивачем виходячи з суми боргу 799852,56 грн., в той час, як 11.02.2016р. відповідач частково розрахувався за газ і станом на 11.02.2016р. заборгованість за Актом приймання-передачі №ЗЛВ00000059 від 31.01.2016р. складала 693852,54 грн., крім цього 3% річних за період з 12.02.20156р. 06.06.2016р. здійснювалося виходячи з суми 693852,56 грн., замість 693852,54 грн.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до часткового задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви про стягнення з відповідача 2178919,58 грн. боргу ТОВ «Львівгаз збут» сплачено 32683,79 грн. судового збору, згідно платіжного доручення №201 від 09.06.2016р.

Оскільки кінцева ціна позову, яка була заявлена позивачем до стягнення складає 1991275,40 грн., судовий збір за подання такої позовної заяви з врахуванням положень пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» повинен складати 29869,13 грн. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що поверненню з бюджету на користь позивача підлягає 2814,66 грн. судового збору.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 29869,13 грн.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (79007, м. Львів, вул. Батуринська, 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42; код ЄДРПОУ 39594,47 грн. боргу, 77101,14 грн. інфляційних втрат, 13878,08 грн. 3% річних та 29869,13 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 20.07.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.