РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2016№910/16430/14

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/16430/14

за позовом Антимонопольного комітету України, м. Київ,

до Державної адміністрації залізничного транспорту України, м. Київ,

про стягнення 100 000 000 грн. пені,

за участю представників:

позивача - Макарчука Д.І. (довіреність від 12.01.2016 №300-122/01-2);

Новицького М.З. (довіреність від 04.04.2016 №300-122/02-30);

відповідача - Короєда С.О. (довіреність від 20.01.2016 №1).

Антимонопольний комітет України (далі - АМК) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі - Адміністрація) з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 29.09.2014 №300-20.3/09-8765: 100 000 000 грн. штрафу, накладеного на відповідача рішенням АМК від 16.07.2013 №576-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №136-26.13/386-12 (далі - рішення №576-р), 100 000 000 грн. пені, нарахованої за невиконання рішення №576-р, та зобов'язання Адміністрації виконати пункт 4 резолютивної частини рішення №576-р - розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення).

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі №910/16430/14 (суддя Прокопенко Л.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 (колегія суддів у складі: суддя Хрипун О.О. - головуючий, суддя Власов Ю.Л. і Михальська Ю.Б.), позов задоволено повністю; стягнуто з Адміністрації 100 000 000 грн. штрафу та 100 000 000 грн. пені; зобов'язано Адміністрацію виконати пункт 4 резолютивної частини рішення №576-р - розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласника (вантажовідправника тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення); стягнуто з Адміністрації в дохід державного бюджету України 73 080 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016 (колегія суддів у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий, судді Грек Б.М. і Палій В.В.) рішення попередніх судових інстанцій з даної справи скасовано в частині стягнення з Адміністрації 100 000 000 грн. пені; справу №910/16430/14 у цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

За результатами повторного автоматичного розподілу справу №910/16430/14 передано судді Марченко О.В. для розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.05.2016 справу №910/16430/14 прийнято суддею Марченко О.В. до свого провадження.

АМК 06.06.2016 подало суду пояснення, в яких зазначило таке: копію рішення №576-р із супровідним листом від 01.08.2013 №136-23.13/07-7568 відповідач отримав 01.08.2013; враховуючи частину третю статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон), останній день для оплати Адміністрацією штрафу, накладеного рішенням №576-р, припадав на 01.10.2013; рішення №576-р відповідач у судовому порядку не оскаржував, проте Адміністрація звернулася до АМК із заявою про перегляд рішення №576-р та зупинення виконання вказаного рішення АМК; розпорядженням АМК від 16.08.2013 №685-р прийнято до розгляду заяву Адімінстрації щодо перегляду рішення №576-р та розпочато провадження з перегляду вказаного рішення, при цьому виконання рішення №576-р зупинено до закінчення його перегляду; таким чином, з 01.08.2013 (день отримання відповідачем рішення №576-р) до 16.08.2013 (день зупинення АМК виконання рішення №576-р) пройшло 15 днів; після прийняття АМК рішення №321-р, прийнятого за результатами перегляду рішення №576-р, залишилося 47 днів для сплати штрафу; отже, строк сплати штрафу, накладеного рішенням №576-р, закінчився 21.07.2014 (оскільки 20.07.2014 є вихідним днем).

Адміністрація 06.06.2016 і 29.06.2016 подала суду відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, в яких вказала, що: матеріалами справи підтверджено, що відповідач спочатку подав заяву про перегляд АМК рішення №576-р, а потім оскаржив вказане рішення за результатами його перегляду в судовому порядку; судове оскарження рішення №576-р тривало аж до 23.10.2015, коли Київським апеляційним господарським судом було прийнято рішення про відмову в перегляді попередніх судових рішень за нововиявленими обставинами; таким чином, до моменту ухвалення рішення господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі №910/16430/14 про стягнення з Адміністрації штрафу у справі №910/14542/14 весь час тривало оскарження рішення №576-р, яке до цього переглядалося в адміністративному порядку, а відтак нарахування пені на весь цей час було зупинено.

Представники позивача у судовому засіданні 11.07.2016 надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у додаткових поясненнях, поданих суду 29.06.2016 у письмовому вигляді, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням №576-р:

- визнано, що Адміністрація разом з іншими залізницями, об'єднаннями, підприємствами, установами й організаціями залізничного транспорту за результатами діяльності протягом 2012 року займала монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку перевезень вантажів транспортом загального користування;

- визнано дії Адміністрації, які полягають у зобов'язанні залізниць (Південної, Південно-Західної та Одеської залізниць) зазначати у перевізних документах - перевезення зернових вантажів товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» до станції Миколаїв-Вантажний як перевезення зернових вантажів на експорт (тобто з перетином державного кордону України) та донарахуванні і стягненні відповідної частки тарифу без належних обґрунтувань, порушенням, передбаченим частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на загальнодержавному ринку перевезення вантажів транспортом загального користування, що призвело до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон»), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

- за вказане порушення на Адміністрацію накладено штраф у сумі 100 000 000 грн.;

- зобов'язано Адміністрацію розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт внутрішнє сполучення).

Під час первісного розгляду справи № 910/16430/14 господарським судом міста Києва було прийнято рішення з таких вимог: стягнення 100 000 000 грн. штрафу, накладеного на відповідача рішенням №576-р, 100 000 000 грн. пені, нарахованої за невиконання рішення №576-р, та зобов'язання Адміністрації виконати пункт 4 резолютивної частини рішення №576-р.

Апеляційна та касаційна інстанції підтримали позицію господарського суду міста Києва в частині стягнення з відповідача 100 000 000 грн. штрафу та залишили рішення в цій частині без змін, а апеляційну та касаційну скарги відповідача в цій частині - без задоволення.

Підставами для часткового скасування рішення місцевого і постанови апеляційного господарських судів зі справи стало те, що попередні судові інстанції у розгляді справи не перевірили належним чином доводів відповідача стосовно визначення та стягнення 100 000 000 грн. пені (зокрема, пов'язаних з оскарженням рішення АМК в адміністративному порядку, на час проведення перевірки якого зупинялося нарахування пені); названі судові інстанції обмежилися простою констатацією відповідності, на їх думку, суми нарахованої пені вимогам законодавства, не перевіривши правильності її нарахування, здійсненого позивачем, та не з'ясувавши і не відобразивши відповідних обставин в оскаржуваних рішеннях.

Відповідно до частини першої статті 11112 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

У новому розгляді справи господарським судом міста Києва встановлено таке.

Частиною п'ятою статті 56 Закону передбачено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з Адміністрації 100 000 000 грн. пені, АМК визначило період її нарахування з 22.07.2014 по 26.09.2014, тобто 67 днів.

При цьому, АМК враховано, що Адміністрацією було подано до АМК заяву про перегляд рішення №576-р; на період перегляду рішення №576-р дія вказаного рішення зупинялася.

Судом встановлено, що:

- рішення №576-р було отримано відповідачем 01.08.2013, тобто саме з цієї дати починається перебіг двохмісячного строку для сплати штрафу у добровільному порядку;

- розпорядженням АМК від 16.08.2013 №685-р прийнято до розгляду заяву відповідача про перегляд рішення №576-р та зупинено виконання даного рішення до закінчення його перегляду, таким чином з 01.08.2013 по 16.08.2013 пройшло 15 днів; отже, для добровільної сплати у Адміністрації залишилось 47 днів;

- 03.06.2014 АМК прийнято рішення №321-р, яким залишено без змін рішення №576-р, тобто з 04.06.2014 продовжується перебіг двомісячного строку для сплати штрафу;

- таким чином, враховуючи, що з 04.06.2014 продовжився строк для добровільної сплати відповідачем штрафу, то 21.07.2014 є останній днем сплати відповідачем штрафу, оскільки 20.07.2014 є вихідним днем.

Так, загальна кількість днів прострочення сплати штрафу становить 67 днів; сума пені за один день прострочення сплати штрафу складає 1 500 000 грн., тому за 67 днів прострочення сплати штрафу з відповідача слід було б стягнути 100 500 000 грн. пені (1 500 000 грн. х 67 днів).

Проте за приписами частини п'ятої статті 56 Закону розмір пені не може перевищувати розміру штрафу (100 000 000 грн.), накладеного на відповідача рішенням №576-р, а тому стягненню з Адміністрації підлягає 100 000 000 грн. пені.

Згідно з частиною дев'ятою статті 56 Закону суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.

Відповідно до вимог статті 29 Бюджетного кодексу України та статті 56 Закону суми стягнутих штрафів та пені перераховуються до загального фонду Державного бюджету України за кодом класифікації доходів бюджету 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», символ звітності 106.

Згідно з Переліком кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 «Про деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету», контролюючими органами справляння надходжень бюджету по коду бюджетної класифікації 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», є органи Державної податкової служби України.

Що ж до доводів відповідача стосовно того, що нарахування пені зупинялося у зв'язку із оскарженням рішення №321-р, то слід зазначити таке.

Пунктом 20.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» встановлено, що абзацами третім - п'ятим частини п'ятої зазначеної статті Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Слід також мати на увазі, що припинення та зупинення нарахування пені, про які йдеться у цих нормах, відбувається лише у зв'язку з прийняттям рішення, розглядом чи переглядом справи саме господарським судом, а не будь-яким органом, що вирішив (вирішує) спір.

Так само і в абзаці шостому частини п'ятої статті 56 цього Закону йдеться про зупинення нарахування пені на час розгляду органом Антимонопольного комітету України заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. У разі виникнення спору з приводу тривалості періоду часу, на який у такому випадку зупиняється нарахування пені, господарському суду слід з'ясовувати пов'язані з цим обставини, а саме коли розпочався розгляд відповідної заяви органом Антимонопольного комітету України та коли ним прийнято рішення за результатами такого розгляду (статті 57, 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції»; розділи IX і X Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.94 №5).

Таким чином, враховуючи, що рішення №576-р не було оскаржено відповідачем у судовому порядку, а оскарження рішення №321-р не впливає на зупинення нарахування пені за невиконання рішення №576-р, то доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими, а тому не беруться судом до уваги.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Проте, враховуючи, що рішенням господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі №910/16430/14 судові витрати зі справи в максимальному розмірі покладено на відповідача, то підстав для повторного покладення на відповідача судових витрат суд не вбачає.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 00034045) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, в доход загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом'янському районі міста Києва, , Банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 0010, код класифікації доходів - 21081100 (символ звітності 106) 100 000 000 (сто мільйонів) грн. пені.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.07.2016.

Суддя О. Марченко