ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.07.16р. Справа № 904/4541/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м.Нікополь, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь", м.Дніпропетровськ

про стягнення 75 544,36 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 299-4016 від 31.12.14р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 143 від 01.04.16р.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" (далі - відповідач) про стягнення 75 544,36 грн., з яких: 70722,38 грн. пені, 4821,98 грн. 3 % річних та витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасною оплатою відповідачем заборгованості за поставлений товар за Договором поставки № 151001/1406481 від 10.12.2014 року, у зв'язку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню та 3% річних.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2016 р. по справі № 904/4541/16 порушено провадження і розгляд справи призначено у судовому засіданні на 15.06.2016 р.

В судовому засіданні 15.06.2016 р. оголошено перерву до 11.07.2016 р.

Представник позивача у судових засіданнях наполягав на задоволенні позовних вимог та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судових засіданнях з розрахунком позивача щодо пені та 3 % річних частково не погоджується, до суду надав контррозрахунок пені та 3 % річних згідно якого пеня становить 25 186,74 грн., 3 % річних 1717,28 грн.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 11.07.2016 року оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" (покупець) укладений Договір поставки № 151001/1406481 (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити згідно п.3.4 договору феросплави, далі товар, протягом строку з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, на умовах, в кількості та строки, зазначені у Специфікаціях до цього договору, які є невід'ємною його частиною.

Даний договір набирає чинності з 01 січня 2015 року і діє до 01 квітня 2016 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов'язань за Договором (п. 8.6. Договору).

Сторонами погоджено та підписано Специфікації до договору поставки №151001/1406481 від 10.12.2014 року, в яких визначено найменування товару, якість, упаковка, кількість, ціна для розрахунків за поставлену продукцію, базова ціна на дату відвантаження, ринок збуту, строки поставки.

Відповідно до п. 2.3 Договору датою поставки товару та переходу права власності, при поставці залізничним транспортом, вважається дата штемпеля на залізничній накладній. Постачальник приймає на себе зобов'язання з організації та оплати транспортування і супроводження товару. Постачальник несе ризик випадкової втрати та/ або пошкодження товару до моменту прибуття товару на залізничну станцію Нижньодніпровськ, Придніпровської залізниці, що підтверджується штемпелем залізничної станції на залізничній накладній. Покупець зобов'язаний протягом 2 робочих днів з дати прибуття товару, направити безпосередньо факсимільним та/або електронним зв'язком, з подальшою відправкою кур'єрською поштою в адресу постачальника, засвідчену покупцем копію залізничної накладної зі штемпелем залізничної станції Нижньодніпровськ, Придніпровської залізниці. При поставці товару автотранспортом датою поставки вважається дата передання товару покупцю (найнятому ним перевізнику) на складі вантажовідправника, зазначена у накладній на відпуск товару. Моментом переходу права власності на товар є дата поставки товару.

Згідно до п. 3.4 Договору покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 120 календарних днів з дати поставки товару. Постачальник повідомляє покупця про дату поставки товару шляхом передання безпосередньо електронним чи факсимільним зв'язком наступних документів: рахунку постачальника, копій залізничних квитанцій, сертифікатів якості, у відповідності до п. 3.7 цього Договору.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар за залізничними накладними: від 11.06.2015 року, від 03.07.2015 р. від 13.07.2015 р., від 08.08.2015 р. та видатковою накладною №004654 від 11.06.2015 року, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Позивачем надані відповідачеві рахунки на оплату товару: № 200393 від 11.06.2015 р. на суму 3 615 507,16 грн., № 200397 від 11.06.2015 р. на суму 1 072 191,74 грн., № 200869 від 03.07.2015 р. на суму 6 954 847,06 грн., № 2010002 від 13.07.2015 р. на суму 4 955 575,26 грн., № 201372 від 08.08.2015 р. на суму 6 830 441, 96 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Таким чином, позивач виконав свої зобовязання за Договором, а саме поставив товар надав відповідачу у встановлений строк документи для оплати, які зазначені в п. 3.8. Договору. Натомість, відповідач прострочив виконання зобовязання щодо оплати за відвантажений товар, що є причиною виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

З урахуванням положень п. 3.4 Договору, строк оплати є таким, що настав.

Позивач зазначає, що відповідачем оплачений отриманий товар у повному обсязі, що підтверджується довідкою від 25.05.2015 року (а.с. 74), однак такі оплати проводись із порушенням строків, визначених у п.3.4 Договору, у зв'язку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 70 722,38 грн. та 3% річних 4821,98 грн.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 7.6 Договору у випадку порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, вартість якого розрахована згідно п.5 Специфікацій цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідному періоді, за кожний день прострочки оплати.

За порушення строків оплати за поставлений товар позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 70 722,38 грн., при цьому здійснено розрахунок за кожним рахунком окремо.

Однак при перевірці правильності нарахування пені, судом встановлено невірність її нарахування, оскільки за рахунком № 200869 від 03.07.2015 року строк оплати за договором настав 31.10.2015 року, при цьому оплату відповідачем здійснено 23.10.2015 року (на суму 1 471 621,09 грн.) та 02.11.2015 року (на суму 5 725 000,00 грн.) Фактично відповідачем оплачено поставку наступного дня за днем її оплати згідно договору, однак відповідно до п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Відтак, штрафні санкції не нараховуються.

Також позивачем невірно здійснено зарахування оплат. Позивач у своїх поясненнях зазначає, що оскільки відповідачем у платіжних дорученнях не зазначено призначення платежу, а лише вказано, що оплата відбувається згідно договору поставки №151001/1406481 від 10.12.2014 року, то позивач самостійно, у зручний для себе спосіб визначає в який рахунок погашення зарахувати відповідні оплати.

Суд звертає увагу, що у випадку, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто, починаючи з такої, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Отже, за таких обставин, позивач неправильно визначив період прострочення за рахунком № 200869 від 03.07.2015 року, де нарахував пеню у період з 01.11.2015 року по 05.11.2015 року, оскільки 23.10.2015 року та 02.11.2015 р. відповідачем було здійснено оплату, а отже нарахування пені за вказаним рахунком має припинитися 01.11.2016 року.

Таку ж правову позицію підтримує Вищий господарський суд України, зокрема постановах від 14.04.2005 року у справі №11/274(12/5), від 25.12.2003 у справі №10/172 та Верховний Суд України (ухвала від 23.06.2005 року у справі №11/274(12/5)).

Таким чином, вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 25 186,74 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних за загальний період з 01.11.2015 року по 05.11.2015 року у розмірі 4821,98 грн.

Судом проведено перевірку правильності нарахування 3% річних, якою встановлено допущення позивачем аналогічних помилок при розрахунку пені, а отже, з урахуванням викладеної вище позиції вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 1717,28 грн.

В силу вимог ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене та з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі: 25 186,74 грн. пені, 1717,28 грн. 3 % річних, в решті позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 490,75 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" (49051, м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, буд. 4; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310; ) 25 186,74 грн. (двадцять пять тисяч сто вісімдесят шість грн. 74 коп.) пені, 1717,28 грн. (одна тисяча сімсот сімнадцять грн. 28 коп.) 3 % річних, 490,75 грн. (чотириста девяносто грн. 75 коп.) судового збору, про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя ОСОБА_3

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України "13 " липня 2016 р.