ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.06.2016 Справа № 905/1477/16

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Кучерявої О.О.,

при секретарі судового засідання Соколовій С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг", м. Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат", м. Докучаєвськ

про стягнення суми основного боргу у розмірі 1680грн., 3% річних у розмірі 89,34грн., інфляційних втрат у розмірі 1014,72грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився,

від відповідача: не зявився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Коприг" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" про стягнення суми основного боргу у розмірі 1680грн., 3% річних у розмірі 89,34грн., інфляційних втрат у розмірі 1014,72грн.

Правовою підставою позову позивач під час розгляду справи вважає норми статей 526, 611,626, 692, статті 22 Господарського кодексу України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань, узгоджених листом про поставку товару №922 від 04.04.2014. Зазначив, що відповідачем не сплачена вартість поставленого товару. Факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковою накладною. Сума боргу становить 1680 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 89,34грн. та інфляційні витрати у розмірі 1014,72 грн.

На підставі вищевикладеного просив задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать наявні у матеріалах справи роздруківки повідомлень в мережі Інтернет від 27.04.2016 та 25.05.2016 про час і місце судових засідань зі сторінки господарського суду Донецької області на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Пояснень по суті спору або відзиву на позовну заяву не надав, 07.06.2016 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому останній зазначає про обізнаність з датою судового засідання 16.06.2016 року об 10:30 (а.с.29). Крім того, 07.06.2016 через канцелярію суду надав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, але своїм правом не скористувався та з матеріалами справи не ознайомився. Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про час і місце судових засідань.

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» встановлено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням того, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а норми статті 129 Конституції України одним з принципів судочинства визначають свободу у наданні сторонами суду доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в справі матеріалами.

Клопотань щодо фіксації судового процесу не заявлено, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю «Коприг» та Приватним акціонерним товариством «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» підписано договірний лист про поставку товару умовами якої сторони дійшли згоди щодо поставки товару на загальну суму 1680 грн.

Пунктом 12 сторонами зазначено, що лист №922 від 04.04.2014 є договірним.

Умовами договірного листа, визначеної в договірному листі сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору поставки, а саме визначили найменування та кількість товару, ціну, умови та строк поставки, умови оплати. З огляду на що, на думку суду, сторонами складено та підписано договір поставки товару (надалі по тексту договір).

Згідно із пунктом 8 договору поставка здійснюється протягом 3 календарних днів від дати підписання договірного листа.

Відповідно до пункту 11 договору з моменту його підписання ціна на товар збільшенню не підлягає.

Пунктами 3, 4 договору визначено, що вантажовідправником (постачальником) є ТОВ «Коприг», а вантажоотримувачем (покупцем) - ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат».

Згідно із пунктом 14 договору датою поставки вважається дата видаткової накладної, з відміткою про прийняття.

На виконання умов договору позивачем поставлена продукція, яка отримана відповідачем, що підтверджується видатковою накладною №3390 від 10.04.2014 на суму 1680грн.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується підписом особи, відповідальної за отримання товарно-матеріальних цінностей, а саме ОСОБА_1, який діяв на підставі довіреності №0261 від 10.04.2014.

В матеріалах справи міститься довіреність №0261 від 10.04.2014 на імя ОСОБА_1 на отримання від ТОВ «Коприг» фільтрів (2шт.) згідно із договірним листом №922 від 04.04.2016.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, в даному випадку, видаткова накладна є первинним обліковим документом в розумінні вищезазначеного Закону та підписання покупцем видаткової накладної підтверджує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, а тому є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриману продукцію.

Відповідач отримав товар, але у визначений у договірному листі строк за нього в повному обсязі не сплатив, своїх договірних зобов'язань перед позивачем не виконав, чим порушив умови договірного листа.

Відповідно до пункту 1 договору оплата здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту поставки.

В матеріалах справи міститься лист-нагадування про заборгованість за поставлений товар №1 від 01.02.2016, в якому позивач просив відповідача погасити заборгованість, яка виникла за договірним листом №922 від 04.04.2016 та повідомляв про зміну реквізитів на оплату товару.

11.02.2016 Приватним акціонерним товариством «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» направлений лист №84, в якому останній не заперечує існування заборгованості перед позивачем в розмірі 1680 грн. за договірним листом №922 від 04.04.2014 та просить дисконтувати існуючу заборгованість в розмірі 30%.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи доведений факт отримання відповідачем товару та не сплати в повному обсязі відповідно до накладної у встановлений договірним листом термін. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 1680грн. підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних в розмірі 89,34грн. та інфляційних втрат у розмірі 1014,72грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних у розмірі 89,34грн. за період з 10 травня 2014 року по 15 лютого 2016 року (647 днів) суд визнає його невірним.

Розрахунки за поставлений постачальником товар відповідно до договірного листа проводяться покупцем протягом 30 календарних днів з моменту поставки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За розрахунком суду, сума 3% річних за період з 11 травня 2014 року по 15 лютого 2016 року (646 днів) складає 89,20 грн.

Перевіривши арифметичний розрахунок інфляційних витрат на борг у розмірі 1680 грн. за період травень 2016 - січень 2016 року у сумі 1014,72 грн. суд визнає його не вірним. Оскільки індекс інфляції є помісячною величиною та не може бути застосований до періодів існування заборгованості, які є меншими за місяць.

Згідно із рекомендаціями Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

З огляду на що, позивач мав нарахувати інфляційні витрати за період з 01.06.2014 по 31.01.2016 у сумі 1066,18 грн.

При перерахунку судом інфляційних втрат, виявилось, що розмір інфляційних витрат є більшим, ніж заявлено до стягнення позивачем.

Відповідно до вимог пункту 2 статі 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

За таких обставин, господарський суд при винесенні рішення обмежений розміром позовних вимог, визначеним позивачем.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач під час судового розгляду та його представник у судовому засіданні наполягав на заявлених вимогах з підстав, зазначених у позовній заяві. Заяв та клопотань іншого змісту суду не подавалось та представником не заявлялось.

Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 1014,72 грн.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Матеріалами справи доведений факт отримання відповідачем продукції та не сплати відповідно до накладної у встановлені договором терміни. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до статті 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коприг» до Приватного акціонерного товариства «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» про стягнення суми основного боргу у розмірі 1680грн., 3% річних у розмірі 89,34грн., інфляційних втрат у розмірі 1014,72грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» (85740, Донецька область, м. Докучаєвськ, вул. Тельмана, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коприг» (49061, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, буд. 16, кім.124, ) суму основного боргу у розмірі 1680грн., 3% річних у розмірі 89,20 грн., інфляційні втрати у розмірі 1014,72грн., судовий збір у розмірі 1377,93 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 16 червня 2016 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 24 червня 2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя О.О. Кучерява