ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р. Справа № 925/706/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Буднік А.М., розглядає у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Сервіс», юридична адреса: м. Рівне, вул. Струтинської, буд. 2а, (фактична адреса: Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Борона Штейнгеля, буд. 3Д)

до товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Внешторг», юридична адреса: м. Черкаси, вул. Різдвяна, буд. 175, офіс 21

про стягнення 69 403,64 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю,

ОСОБА_4 - директор за посадою.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за перевезення вантажу на підставі договору перевезення вантажів в міжнародному сполученні. Надано оригінали представлених у справу копій документів.

Представник позивача вимоги підтримав та просить позов задовольнити.

Представники відповідача вимоги заперечили та вказали, що не замовляли ніяких перевезень у позивача, не отримували вантажу від третіх осіб та нікого не уповноважували на такі дії. Вказують на підроблення підписів директора та печаток товариства. Вказують на невідповідність замовлення у позивача місцю передачі вантажу. Просять в позовні відмовити повністю.

Судом встановлено та перевірено доказами такі обставини:

Позивач звернувся в суд про стягнення заборгованості та санкцій на підставі отриманої електронною поштою та виконаної заявки на організацію міжнародного перевезення вантажу №Я-11-2016 від 04.02.2016р. (а.с. 13) реквізитами відповідача. В реквізитах замовника вказані реєстраційні дані: повна назва, код ЄДРПОУ замовника (відповідача), адреса, податковий номер, рахунок в банку, номер факсу та електронна адреса.

В письмовому замовленні на перевезення вказано місце завантаження, вид та маса вантажу, митниця оформлення та митний перехід, місце розвантаження, умови розрахунку та умови кріплення вантажу, а також відповідальна особа за дане перевезення.

Позивач наполягає на отриманні замовлення на перевезення вантажу саме від відповідача, оскільки проставлено відтиск печатки та підпис директора ОСОБА_5 відповідача.

Виконання перевезення позивач підтверджує міжнародною товарно-транспортною накладною CMR серія А№161048, яка складена 08.02.2016р. (розділ 21 накладної, а.с. 12).

Місце розвантаження вантажу вказано в представленій накладній - м. Дніпропетровськ Україна (розділ 3).

Вантаж одержано 15.02.2016р. ТОВ «ІМПАП» м. Київ (розділ 24 накладної).

При звіренні в засіданні суду копії накладної зі справи з оригіналом накладної у позивача судом встановлено, що це різні накладні - під одним номером, але з різними відмітками і написами в різних екземплярах. Оригінал МТТ-накладної у позивача містить відмітки митниці тощо. Ксерокопія накладної з оригіналу, представленого позивачем безпосередньо в судовому засіданні долучена судом до матеріалів справи.

Представник позивача пояснив, що вони не зобовязані перевіряти платежеспроможність та дійсність реквізитів компанії-замовника послуг тощо. Представник позивача не зміг пояснити за чиїм розпорядженнями та вказівкою вантаж розвантажено в Києві на користь ТОВ «ІМПАП», оскільки в замовленні відсутні посилання на цю компанію та розпорядження стосовно неї і місця розвантаження.

Представники відповідача вказали, що на наданому позивачем замовленні на перевезення стоїть відтиск іншої печатки з реквізитами відповідача, яка не належить відповідачу. Для порівняння суду надано відтиск печатки на довіреності представника компанії-відповідача. Підпис від імені директора відповідача виконано іншою особою, а відповідальній особі «Борисову Артему» ніколи не доручались такі замовлення, оскільки якийсь ОСОБА_6 не має відношення до ТОВ «Гарант Внешторг».

Директор ТОВ ОСОБА_4 є незмінним власником і директором компанії з 2013р., про що свідчить витяг з ЄДР на компанію, що наданий відповідачем.

Позивачем в обґрунтування вимог надано в справу копію договору №01-2016-12 на здійснення вантажних перевезень в міжнародному сполученні від 04.02.2016р., оформленому в м. Черкаси (а.с. 8-9). Договір не підписаний відповідачем.

В судове засідання представником позивача надано скановану копію цього ж договору, який містить підпис від імені директора та печатку товариства. Даний примірник договору долучено до справи. Представники відповідача чинність спірного договору заперечили, та вказали, що ніколи цього договору не підписували, підпис директора і відтиск печатки товариства на договорі не відповідає оригінальному підпису директора і відтиску дійсної печатки товариства.

Акт №ФУ-02 здачі-прийняття робіт (надання послуг) не підписаний ні відповідачем, ні експедитором (а.с. 10).

За твердженням представника позивача, невиконання Відповідачем взятих на себе зобовязань стало підставою звернення Позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення боргу за договором перевезення в міжнародному сполученні.

Інших документів та доказів сторонами не надано.

На запитання головуючого учасники спору заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Позивач не довів, а відповідач категорично заперечив виникнення та існування між сторонами договірних відносини оплатної доставки вантажу на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору перевезення автомобільним транспортом.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

Вивченням витягу з ЄДР на відповідача, встановлено його реєстрацію за адресою: м. Черкаси, вул. Різдвяна, буд. 175, офіс 21. Записи про існування відособлених підрозділів, представництв відповідача за іншими адресами відсутні. Позивачем не доведено знаходження товариства відповідача за адресою: м. Черкаси, вул. Одеська, 8.

Позивачем також не перевірено дійсність заявки-замовлення відповідача, його реквізити на оплату. Відповідачем надано перелік рахунків в банках, відкритих на ТОВ «Гарант Внешторг». Відповідач не має рахунку в банку ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 50). Представник позивача вказав, що позивач не зобовязаний перевіряти дійсність реквізитів замовника, його платежеспроможність, фактично підтвердивши власні ризики господарської діяльності.

Наявність договору з ТОВ «ІМПАП», наявність вказівки чи доручення на передачу товариству «ІМПАП» вантажу, місце передачі вантажу товариству «ІМПАП» не підтверджена позивачем.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Недоведеність правової підстави позову та правомірності позовних вимог є підставою для відмови у позові.

Суд дійшов висновку, що позивач не довів своїх вимог належними та допустимими доказами, тому позивачу в задоволенні позову належить відмовити з мотивів недоведеності, з покладенням судових витрат на позивача.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, при відмові у позові, судові витрати покладаються на позивача і йому не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 14.07.2016р.

Суддя Г.М. Скиба