ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"12" липня 2016 р. Справа № 07/138-38.1

Суддя господарського суду Волинської області Сур'як О. Г., розглянувши скаргу Державного комунального підприємства Луцьктепло

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

по справі №07/138-38.1

за позовом дочірньої компанії ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ

до державного комунального підприємства Луцьктепло, м.Луцьк

про стягнення 21 705900грн.

за участю представників :

від стягувача: ОСОБА_1, представник за довіреністю від 27.04.2016р.

від боржника (скаржника): ОСОБА_2В, представник за довіреністю від 05.07.2016р.

від ДВС: ОСОБА_3, представник за довіреністю від 30.12.2013р.

11.07.2016р. за згодою представників сторін згідно ст.77 ГПК України оголошена перерва до 12.07.2016р. для надання додаткових письмових пояснень та доказів по справі.

Суть спору: 19.05.2016р. ДКП Луцьктепло звернулося до господарського суду із скаргою (вих. №2351/08 від 18.05.2016р.) на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просить:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 05.05.2016р. та постанови про арешт коштів боржника від 05.05.2016р. у виконавчому провадженні №28694996 по примусовому виконанню наказу №07/138-1, виданого господарським судом Волинської області 03.03.2011р., про стягнення з ДКП Луцьктепло в користь ДК ОСОБА_1 України НАК Нафтогаз України грошових коштів;

- визнати недійсною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, винесену 05 травня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 у виконавчому провадження №28694996.

- визнати недійсною та скасувати постанову про арешт коштів боржника, винесену 05 травня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 у виконавчому провадження №28694996.

Ухвалою суду від 20.05.2016р. було відкладено вирішення питання про прийняття скарги ДКП Луцьктепло на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до повернення матеріалів справи № 07/138-38.1 до господарського суду Волинської області.

В звязку із завершенням касаційного провадження та поверненням матеріалів справи, скаргу призначено до розгляду в засіданні на 11.07.2016р.

Обгрунтовуючи свої вимоги, скаржник посилається на те, що ухвалою господарського суду Волинської області від 11.02.2016р. виконання рішення суду по даній справі було відстрочено до 01.05.2016р.

Відповідно до п.13 ч.1ст. 37 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

Частиною 4 статті 39 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться

Проте, всупереч вимогам законодавства, виконавче провадження не було зупинено та після закінчення відстрочки виконання рішення, постановою державного виконавця було накладнено арешт на кошти ДКП Луцьктепло та винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, шо спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і втрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Частиною 2 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання".

Відповідно до ч.5 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають стягненню в порядку, встановленому цим Законом, кошти що знаходяться на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання".

Статтею 19-1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено відкриття та функціонування рахунків зі спеціальним режимом використання для розрахунків з гарантованим постачальником природного газу.

Статтею 26-1 Закону України "Про теплопостачання" врегульовано відкриття та функціонування спеціальних рахунків для розрахунків за інвестиційними програмами субєктів господарювання у сфері теплопостачання.

У Філії - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» скаржник має поточні рахунки зі спеціальним режимом використання для розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, відкриті на виконання ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання".

В ПАТ «АБ «Укргазбанк» скаржник має спеціальний рахунок для розрахунків за інвестиційними програмами субєктів господарювання у сфері теплопостачання, який відкритий на виконання ст. 26-1 Закону України "Про теплопостачання".

Однак, всупереч прямій забороні, встановленій законом, державним виконавцем оскаржуваною постановою накладено арешт на кошти, що обліковуються на всіх рахунках у вказаних установах банків, в т.ч. і на поточних рахунках зі спеціальним режимом використання.

Частиною 1 статгі 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Накладення арешту на кошти, що знаходяться на спеціальних рахунках, ставить під загрозу своєчасність розрахунків ДКП «Луцьктепло» за природний газ з постачальником природного газу, а також виконання інвестиційної програми комунального підприємства.

В судовому засіданні скаржник ДКП Луцьктепло скаргу підтримав з підстав, викладених в скарзі, надав суду копію листа банку про повідомлення підприємству та органів ДВС про арешт рахунків з спеціальним режимом використання.

В судовому засіданні 11.07.2016р. та у запереченні на скаргу (вх.№01-54/6169/16 від 11.07.2016р.), представник стягувача просить відмовити ДКП «Луцьктепло» у задоволенні скарги, зазначає, що оскільки боржник рішення суду у строк, встановлений для самостійного виконання не виконав, а надана судом чергова відстрочка виконання рішення суду закінчилась 01.05.2016, державний виконавець розпочав заходи примусового виконання рішення по даній справі і 05.05.2016 виніс постанову про арешт коштів боржника та про стягнення з боржника виконавчого збору.

Твердження боржника про недійсність постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у зв'язку з невчиненням державним виконавцем дій примусового характеру є необгрунтованим, оскільки відповідно до чинної редакції ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом (Законом України від 12.02.2015 №191-У11І ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» викладена у новій редакції).

Звертає увагу суду, що до компетенції державного виконавця не входить перевірка цільового призначення рахунків боржника, відкритих в банках. В той же час, статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» зобовязано державного виконавця зняти арешт з рахунку боржника в разі надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Представник ВДВС в судовому засіданні та у запереченні (вх.№01-54/6279/16 від 12.07.2016р.) проти скарги заперечує, вважає доводи скаржника безпідставними, спрямованими на затягування та ухилення від виконання рішення господарського суду Волинської області №07/138-38.1 від 13.10.2010р. Зазначає, що згідно ст.28 Закону України «Про виконавчий збір» виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Чинним законодавством України не передбачений обов'язок державного виконавця перевіряти чи визначати належність рахунків до рахунків із спеціальним режимом використання, заборона арешту яких встановлена Законом України Про виконавче провадження. Згідно ст. 60 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобовязаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. Відповідно до ст. 12 Закону України Про виконавче провадження саме сторони виконавчого провадження, зокрема боржник повинен надавати державному виконавцю достовірні відомості про рахунки у банках чи фінансових установах та про наявне у боржника майно. На час винесення постанови про арешт коштів боржника 05.05.2016 у державного виконавця були відсутні відомості щодо коштів боржника, що знаходяться на поточних рахунках зі спеціальним режимом використання.

Заслухавши пояснення представників стягувача, скаржника, ВДВС та розглянувши матеріали скарги, надані заперечення на скаргу, суд дійшов висновку, що подана скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Рішенням господарського суду Волинської області від 13.10.2010р., залишеним без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду від 14.12.2010р. та Вищого господарського суду України від 16.02.2011р., у справі №07/138-38.1 стягнуто з ДКП Луцьктепло на користь ДК ОСОБА_1 України НАК Нафтогаз України 20 387 562 грн., в т. ч. 20 000 000,00грн. основного боргу, 146 482,00грн. пені та 241 080,00грн. 3% річних, 23 951,23грн. витрат по сплаті державного мита, 221,67грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання судового рішення видано наказ №07/138-1 від 03.03.2011р.

14.09.2011р. державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконачого провадження та надано боржнику 7-ми денний строк з моменту винесення (отримання) постанови самостійно виконати рішення суду.

В зазначений термін боржник самостійно не виконав рішення суду. Докази щодо такого виконання відсутні.

В жовтні 2011 року до ВПВР від боржника надійшла заява разом із випискою ДП «Енергоринок», відповідно до яких ДКП «Луцьктепло» внесено до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", в звязку з чим постановою від 18.10.2011р. виконавче провадження було зупинено.

Судом встановлено, що протягом пяти років виконавче провадження неодноразово поновлювалося та зупинялося в звязку з відстроченням виконання рішення суду.

06.10.2015р. ВДВС винесено постанову про поновлення виконавчого провадження на підставі п. 3.4 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", де зазначено, що процедура погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу діє до 01.09.2015р. Після цього виконавче провадження не зупинялося.

Ухвалою суду від 11.02.2016р. вкотре було відстрочено виконання рішення суду до 01.05.2016р. Проте, як вбачається з роздруківки з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень №28694996, виконавче провадження не було зупинено.

Знову, 14.04.2016р. до закінчення терміну відстрочення ДКП Луцьктепло вшосте звернулося до господарського суду Волинської області із заявою про відстрочку виконання рішення до 31.12.2016р.

Ухвалою суду від 11.07.2016р. було відмовлено в задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Стаття 115 Господарського процесуального кодексу України визначає, що рішення господарського суду, які набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, іх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Нормами ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, судових наказів.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днiв з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про вiдкриття виконавчого провадження, в якiй вказує про необхiднiсть боржнику самостiйно виконати рiшення у строк до семи днiв з моменту винесення постанови та зазначає, що у разi ненадання боржником документального пiдтвердження виконання рiшення буде розпочате примусове виконання цього рiшення iз стягненням з боржника виконавчого збору i витрат, повязаних з органiзацiєю та проведенням виконавчих дiй, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 12.02.2015 р. N 191-VIII) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Скаржник зазначає, що всупереч вимог закону виконавче провадження не зупинялося та після закінчення відстрочки, постановою державного виконавця від 05.05.2016р. було накладено арешт на кошти боржника та винесено постанову від 05.05.2016р. про стягнення з боржника виконавчого збору.

Суд звертає увагу на те, що ДКП «Луцьктепло» не оскаржувало бездіяльність державного виконавця щодо винесення постанови про зупинення виконавчого провадження .

Оскільки, виконавче провадження не було зупинене, строк для відстрочки виконання рішення суду сплив, а рішення суду скаржником самостійно не виконано, державним виконавцем правомірно була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 05.05.2016р.

Оскаржуючи постанову про арешт кошітв боржника від 05.05.2016р., скаржник посилається на те, що зазначеною постановою накладений арешт на всі кошти боржника, в тому числі, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання ст.ст.19-1 та 26-1 Закону України «Про теплопостачання».

Частиною 2 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19 1 та 26 1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15 1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки".

У п. 10.3 Постанови Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.

Слід зазначити, що чинним законодавством України не передбачений обов'язок державного виконавця перевіряти чи визначати належність рахунків до рахунків із спеціальним режимом використання, заборона арешту яких встановлена Законом України Про виконавче провадження.

Водночас, згідно ст. 60 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобовязаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Також, скаржник не позбавлений можливості надати відомості державному виконавцю про відкриті рахунки зі спеціальним режимом використання та звернутися із заявою про скасування арешту, накладеного на такі рахунки.

Проте, до винесення оскаржувальної постанови, скаржник не надав виконавчій службі достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про рахунки у банках чи інших фінансових установах. З наданого скаржником суду листа АБ «Укргаз банк» №5-102/02/1476/2016 від 16.06.2016р. вбачається, що ДКП «Луцьктепло» звернулось до банку з проханням повідомити державних виконавців ВПВР ДВС МЮУ про спеціальний режим використання рахунку лише 02.06.2016р., тобто майже через місяць після винесення державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника від 05.05.2016р.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Зважаючи на тривалий термін невиконання рішення суду від 13.10.2010 року та враховуючи те, що боржник не виконав самостійно дане рішення суду, строк для відстрочки виконання рішення суду сплив, виконавче провадження не було зупинене, а боржником не надавалася державному виконавцю інформація про рахунки із спеціальним режимом використання, державним виконавцем правомірно була винесена постанова від 05.05.2016р. про ареш коштів боржника.

На момент прийняття оскаржувальних постанов, державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для задоволення скарги ДКП Луцьктепло на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1212 ГПК України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

Згідно з п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012р. №9 (із наступними змінами) за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобовязує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Керуючись Законом України Про виконавче провадження, ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд ,-

ухвалив:

У задоволенні скарги відмовити.

Суддя О. Г. Сур'як