ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2016 р. Справа № 914/4217/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого-судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», № 121-02/16 від 25.04.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2356/16 від 17.04.2016),

на рішення Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року

у справі № 914/4217/15 (суддя Мазовіта А.Б.),

порушеній за позовом

Позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», с. Вовчанка, Донецької області,

До відповідача: Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця», м. Львів,

Про стягнення вартості недостачі вугілля в сумі 6280,96 грн. та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/позивача: не прибув;

від відповідача: ОСОБА_2 п/к за довіреністю № ДР-85 від 28.04.2016 р.

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України представнику розяснені і зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Представника відповідача повідомлено про здійснення технічної фіксації судового процесу технічними засобами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2016 року, справу № 914/4217/15 Господарського суду Львівської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 р. скаржнику поновлено строк на подання апеляційної скарги та ухвалою суду від 19.05.2016 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», № 121-02/16 від 25.04.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2356/16 від 17.04.2016) до провадження та розгляд скарги призначено на 15.06.2016 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи (а.с. 59-60).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 р. розгляд справи відкладено на 06.07.2016 р., про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України (а.с. 98-99/зворот).

В судове засідання, яке відбулось 06.07.2016 р., представник апелянта/позивача, повторно, не прибув, вимог ухвали суду від 19.05.2016 р. не виконав, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано 31.05.2016 р. за № 856 (докази оригінал повідомлення про вручення знаходиться в матеріалах справи, а. с. 60) та наступною рекомендованою кореспонденцією, згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Як вбачається з апеляційної скарги (а. с. 61-64), скаржник просить залучити до участі у справі правонаступника Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» (м. Львів, ) Регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (), 79007, Львівська обл., місто Львів, Галицький район, вул. Гоголя, буд. 1, код ЄДРПОУ ВП: 40081195 (пункт 2 прохальної частини апеляційної скарги) також просить рішення Господарського суду Львівської області від 08.02.2016 р. по справі № 914/4217/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» задовольнити повністю (пункт 3-4 прохальної частини апеляційної скарги).

Представник відповідача в судове засідання - прибув, через канцелярію суду подав заперечення № НЮ-344 від 31.05.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-04/4265/16 від 09.06.2016 р.) на клопотання ТзОВ «ЦЗФ «Курахівська» в частині залучення правонаступника ДТГО «Львівська залізниця» та Відзив на апеляційну скаргу № НЮ-369 від 08.06.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-04/4266/16 від 09.06.2016 р.). Проти клопотання скаржника про залучення до участі у справі правонаступника Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» (м. Львів, ) Регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - заперечив з підстав зазначених у запереченні № НЮ-344 від 31.05.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-04/4265/16 від 09.06.2016 р.), з тих підстав, що діяльність Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця», як юридичної особи, станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції - не припинена так, як внесення таких записів державним реєстратором не проводилась, про що свідчить спеціальний витяг з ЄДРПОУ ДТГО «Львівська залізниця» станом на 29.04.2016 р. Проти апеляційної скарги заперечив з підстав зазначених у Відзиві на апеляційну скаргу № НЮ-369 від 08.06.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-04/4266/16 від 09.06.2016 р.), доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу підтримав, просить залишити рішення Господарського суду Львівської області від 08.02.2015 р. без змін, а апеляційну скаргу апелянта - без задоволення.

З огляду на наведене колегія суддів зазначає наступне:

Враховуючи, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду скарги за відсутності представника апелянта/позивача, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», № 121-02/16 від 25.04.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2356/16 від 17.04.2016) та розгляд справи було відкладено, з підстав зазначених в ухвалі суду від 15.06.2016 р., про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України. Однак, уповноважений представник апелянта/позивача в судове засідання, повторно, не прибув.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість одного з представників сторін бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Щодо заявленого представником скаржника у прохальній частині апеляційної скарги клопотання про залучення до участі у справі правонаступника Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» (м. Львів, ) Регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення (ухвали) в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 24 ГПК України передбачено, що господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Відповідно до приписів ст. 25 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Так пунктом п. 1.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено,що процесуальне правонаступництво в розумінні ст. 25 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, і здійснюється господарським судом без виклику сторін у справі, якщо їх явка не зумовлена необхідністю з'ясування судом певних обставин, але з повідомленням сторін, оскільки інше суперечило б приписам ч. 2 ст. 22 ГПК України стосовно прав сторін у судовому процесі.

Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення).

Крім того, аналогічну норму містить стаття 59 Господарського кодексу України (надалі ГК України), якою визначено, що реорганізація може проводитися шляхом: злиття; приєднання; поділу; перетворення.

Отже, моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи слід вважати дату внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в порядку, передбаченому cm. cm. 9, 10 Закону України від 15.05.2003 № 755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадській: формувань» (далі - Закон № 755- IV).

Відповідно до ст. 10 Закону № 755-IV документи та відомості вважаються достовірними доки в ньому не внесено зміни.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 29.04.2016 р. (детальна інформація про юридичну особу з веб-сайту Міністерства юстиції України) Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця» станом на 29.04.2016 р. є юридичною особою та перебуває в процесі припинення (а. с. 85-89).

Відповідно до вищенаведеного, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання ТзОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» про залучення до участі у справі правонаступника Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» (м. Львів, ) Регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» слід відмовити, як таке, що подано передчасно.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 914/4217/15 та прийшла до висновку розглядати справу без участі представника апелянта/позивача за наявними в матеріалах справи документами, так, як останній був належним чином повідомлений про розгляд скарги та в матеріалах справи зібрано достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року у справі № 914/4217/15 (суддя Мазовіта А.Б.) в задоволенні позову відмовлено (абзац перший резолютивної частини рішення), (а. с. 42, 43-49).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду апелянт/позивач (Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська») звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а. с. 61-64), просить рішення Господарського суду Львівської області від 08.02.2016 р. по справі № 914/4217/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» задовольнити повністю (пункт 3-4 прохальної частини апеляційної скарги).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням судом усіх обставин справи, а висновки суду, які викладені у рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом взято до уваги лише доводи відповідача, що призвело до незаконного та необґрунтованого рішення, відтак вважає, що дане рішення підлягає скасуванню.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що 13.06.2015 р. ним зі станції відправлення Курахівська Донецької залізниці було відправлено вантаж (вугілля камяне марки Г 0-100 (газове) масою 469300 кг у 7 на піввагонах) на станцію Добротвір Львівської залізниці, що підтверджується залізничною накладною №52162823, та під час перевезення вантажу один з на піввагонів був відчеплений від основної групової відправки, та після відчеплення зазначеного на піввагону, інші вагони з вугіллям були доправлені одержувачу, який отримав вантаж 16.06.2015 р., а відчеплений вагон (№56448483) з вантажем прибув одержувачу 21.06.2015 р., однак, при видачі вантажу було здійснено контрольну перевірку його маси та встановлено недостачу у вищевказаному вагоні, про що був складений комерційний акт серії АА №077802/6 від 21.06.2015 р., в якому зазначено, що: «по ходу поїзда з лівої сторони у вищевказаному вагоні в наявності лійкоподібне заглиблення над 6-7 люками ширини 2 м., довжина 4 м., глибина 1,5 м., маркування відсутнє. Вагон прибув у технічному відношенні справний без слідів висипання вантажу, люки щільно зачинені. Недостача вантажу склала 5500 кг.».

Також апелянт покликається на те, що акт був складений у присутності старшого слідчого ЛВМ ОСОБА_3, о/у ЛВМ ОСОБА_4, експерт криміналіст ЛВМ ОСОБА_5, представники одержувача ОСОБА_6, відтак на думку апелянта, складений акт свідчить про те, що вагон прибув у технічному відношенні справний, без слідів висипання вантажу, люки щільно зачинені, однак у вагоні була наявність лійкоподібних заглиблень над 6-7 люками, що свідчить про розкрадання вантажу під час здійснення перевезення, у звязку з чим викликались працівники поліції для фіксації цього факту.

У звязку з наведеним апелянт вважає, що оскільки ст. 110 Статуту залізниць України відповідальність за збереження з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу покладається на залізницю, то останній несе відповідальність за схоронність вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до моменту видачі, а отже недостача, що утворилась на шляху прямування на піввагону № 564484483 повинна бути відшкодована відповідачем, однак, суд першої інстанції не звернув увагу на вищенаведені обставини та дійшов до хибного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, необґрунтовано поклавши відповідальність за недостачу на вантажовідправника.

Разом з тим, скаржник стверджує, що в матеріалах справи наявні ще додаткові два комерційні акти, які складені відповідачем та містять різні відомості та взаємовиключні обставини, а саме, в комерційному акті серії АА № 077802/6 від 21 червня 2015 р. встановлено, що вагон прибув у технічному відношенні справний без слідів висипання вантажу, люки щільно зачинені, однак у комерційному акті серії РА № 008975/355 від 15.06.2015 р. на думку апелянта, навпаки зазначено, що в технічному відношенні вагон справний, але наявний зазор справа по ходу поїзда між кришкою 2 люка та поперечною балкою довжиною 400 мм та шириною 30 мм, тобто є сліди висипання вантажу.

Вищенаведене, на думку апелянта свідчить про те, що комерційні акти відповідача не є належними та допустимими доказами так, як складені відповідачем одноособово з метою уникнення матеріальної відповідальності за незбереження вантажу, а тому повинні були бути відхилені судом першої інстанції.

Крім того, апелянт покликається на абз. 3 п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, яким передбачено, що всі вантажі приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу, відтак, на думку апелянта працівники залізниці під час навантаження, повинні були візуально оглянути вагони, та у разі виявлення недоліків, зазначити про це у накладній або скласти акт загальної форми, чи взагалі не приймати вантаж до перевезення, однак, вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, оскільки, жодних даних про порушення захисного маркування чи наявності комерційної несправності при візуальному огляді виявлено не було. Правильність розміщення та кріплення вантажу підтверджується також і залізничною накладною № 52162823, де в графах 20 та 7 вказано, що вантаж маркується двома прокольними борознами, вантаж розміщено й закріплено згідно з п. 4.1, 4.3. гл. 1 Додатка 14 до СМГС, відтак, на думку апелянта, залізниця відповідала за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення.

Також апелянт в апеляційній скарзі покликається на те, що відповідно до розяснення президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 р. № 04-5/225 визначено, що якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, то господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності, як на залізницю так і на відправника.

Окрім того, апелянт в апеляційній скарзі покликається на те, що з комерційного акту РА № 008975/355 від 15.06.2015 р. виявлено лійкоподібне заглиблення на 1-3 люками, а згідно комерційного акту АА № 077802/6 від 21 червня 2015 року заглиблення міститься над 6-7 люками (втрата вантажу), відтак на думку скаржника, у на піввагоні містяться, як ознаки втрати так і ознаки розкрадання вантажу, відповідальність за що може нести вантажовідправник так і перевізник в рівних частинах. Таким чином, суд першої інстанції мав би частково задовольнити позовні вимоги та покласти відповідальність, як на перевізника так і на вантажовідправника, натомість суд повністю відмовив у задоволенні позовних вимог, що на думку апелянта не можна вважати правильним.

Також апелянт вважає, що посилання суду на те, що зазначена довідка апелянта не має відношення до ТзОВ «ЦЗФ «Курахівська» є хибним, оскільки позивач є вантажовідправником та входить до групи ДТЕК, до того ж правовідносини щодо збагачення та постачання вугілля позивачем регламентовані договором № 13-15/76-У від 30 грудня 2013 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, відтак а думку апелянта, за результатами комісійного переважування було виявлено недостачу вантажу масою 5500 кг, та сума збитків складає 6280,96 грн.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, апелянт/позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (скорочене найменування ТзОВ «ЦЗФ «Курахівська») є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 33959754, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 85621, Донецька обл., Мар'їнський район, с. Вовчанка, вул. Нагорна, буд. 1А, що підтверджується довідкою серії АБ № 459942 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а. с. 22) та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії АД № 089941 (а. с. 23).

Відповідач: Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця» (скорочене найменування ДТГО «Львівська залізниця») є юридичною особою, місцезнаходження: п. і. 79007, Львівська обл., м. Львів, вул. Гоголя, 1, ), що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 29.04.2016 р. перебуває в процесі припинення (а. с. 85-89).

З матеріалів справи вбачається та не заперечено сторонами у справі, що 13.06.2015 року зі станції відправлення: Курахівка, Донецької залізниці, на станцію призначення: Добротвір, Львівської залізниці, Відправником: ТзОВ «ЦЗФ «Курахівська» (Позивач у справі) за залізничною накладною № 52162823, на адресу Відокремленого підрозділу ДТЕК «Добротвірська ТЕС» ПАТ «ДТЕК «Західенерго» (Одержувач вантажу), був направлений вантаж: вугілля камяне марки Г 0-100 (газове) масою 469300 кг. у 7-ми напіввагонах, навалом, зважування вантажу - на вагонних вагах (150 тн.) (а. с. 14).

В подальшому, один із семи напіввагонів (№56448483) був відчеплений від основної групової відправки, що підтверджується «досильною» накладною № 47132956 від 15.06.2015 р. (до основної накладної №52162823) (а. с. 15).

Після відчеплення зазначеного вище напіввагону, інші вагони з вугіллям були доправлені одержувачу вантажу, який отримав вантаж - 16.06.2015 р., про що свідчить відмітка у графі 51 основної накладної № 52162823.

Відчеплений напіввагон № 56448483 з вантажем прибув одержувачу за досильною накладною № 47132956 лише 21.06.2015 р. та по прибуттю на станцію призначення Добротвір, Львівської залізниці, при видачі вантажу отримувачу, було здійснено контрольну перевірку його маси та встановлено недостачу у вищевказаному вагоні, що оформлено Комерційним акт серії АА № 077802/6 від 21.06.2015 р. за формою ГУ-22 (а. с. 16).

З зазначеного Комерційного акту АА № 077802/6 від 21.06.2015 р. вбачається, що вагон № 56448483 вантажопідйомністю 69 тон, прибув без супроводу та без пломб 21 червня 2015 року поїздом № 3002 о 12 год. 40 хв., вагон у технічному стані виявився справний, про що зазначено у розділі «А» Комерційного акту. Вантаж завантажено засобами вантажовідпрвника. Маса вантажу при завантаженні визначена на 150-тонній вагонній вазі.

У розділі «Б. Зазначено в перевізних документах» комерційного акту вказано: марка: Г 0-100; навал; вугілля камяне, марки г; ОСОБА_6 22400, Нетто 64300.

У розділі «В. Насправді виявилось» комерційного акта, зазначено: марка: Г 0-100, навал, вугілля камяне, марки г; Брутто 81200, ОСОБА_6 з док. 22400, Нетто 588 - (- 5500 кг).

У розділі «Д. Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» зазначено, що на основі комерційного акту Нижньодніпровськ-Вузол №008975/355 від 15.06.2015 р. та акту загальної форми № 725 від 21.06.2015 р. ст. Добротвір проведено комісійне зважування вагона №56448483 з вантажем «вугілля камяне», що прибув по досильній накладній до основної відправки №52162823 ст. Курахівка Донецької залізниці. При комісійному зважуванні вантажу на підїзній колії Добротвірської ТЕС на тензометричній 150 тонній вазі вантажоодержувача, яка пройшла перевірку 07.04.2015 р. встановлено: брутто 81200, тара з документа - 22400, нетто 58800, нестача вантажу 5500 кг., що становить різницю на 1800 кг проти комерційного акту Нижньодніпровськ-Вузол №008975/355 від 15.06.2015 р.

Завантаження в вагоні вище бортів 20 см, по ходу поїзда з лівої сторони у вищевказаному вагоні в наявності лійкоподібне заглиблення над 6-7 люками ширина 2 м, довжина 4 м., глибина 1,5 м., маркування відсутнє. Вагон прибув у технічному відношенні справний без слідів висипання вантажу, люки щільно зачинені. Між 6-7 люками під стійкою вагона по свіжому заварено.

Зважування проведено з розщепленим вагоном і повною зупинкою у складі комісії: начальника станції Добротвір ОСОБА_7, агента комерційної станції Добротвір ОСОБА_8, старшого слідчого ЛВМ ОСОБА_3, о/у ЛВМ ОСОБА_4, експерт криміналіст ЛВМ ОСОБА_5 та представника одержувача ОСОБА_6

Згідно з довідкою про вартість вугільної продукції від 04.08.2015 р. № 1/4409, вартість 1 (однієї) тонни вугільної продукції Г 0-100, відвантаженої з ТзОВ «ЦЗФ «Курахівська» на адресу вантажоотримувача: ДТЕК Добротвірська ТЕС у напіввагоні № 56448483, складає 1490 грн. 50 коп., з урахуванням ПДВ (а.с. 17).

Норма природної втрати і граничного розходження маси вантажу встановлена п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 і становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах для рідких вантажів або зданих до перевезення у вологому стані.

У відповідності до поданого позивачем розрахунку, загальна вартість недостачі становить 6280,96 грн. (64300 кг. / 2%=1286 кг. норма природної втрати і граничного розходження маси вантажу; 5500 кг. (недостача вантажу) -1286 кг. *1490,50 коп. = 6280,95 грн.).

Відповідно до вищенаведеного, апелянт вважає, що оскільки втрата вантажу відбулась з вини перевізника, останній відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України, повинен відшкодувати загальну вартість недостачі в сумі 6280,96 грн., скаржником було проведено відповідно до норм природної втрати і граничного розходження маси вантажу, яка встановлена п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 і становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах - для рідких вантажів або зданих до перевезення у вологому стані.

Відтак, апелянт з вернувся з позовними вимогами до місцевого господарського суду про стягнення з відповідача вартості недостачі вантажу в сумі 6280,96 грн., однак, у задоволенні позовних вимог позивача судом першої інстанції було відмовлено з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Частиною 2 статті 908 ЦК України передбачено, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України (надалі ГК України) умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про залізничний транспорт», а саме ст. 3 визначається, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», Закону України «Про залізничний транспорт», Статуту залізниць України (Статут) та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст.5 Статуту).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

У відповідності до ст. 23 Статуту залізниць України відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Як уже було вище зазначено у цій постанові, відправка вагонів підтверджується залізничними накладними: № 52162823 та № 47132956 (а. с. 14, 15).

Оформлення здійснюється у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. №644.

Згідно до ст. 6 Статуту, накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Отже, відповідно до договору перевезення, яким згідно із статтею 6 Статуту залізниць України є залізнична накладна, залізницею надавалися послуги по перевезенню вантажів.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, комерційним актом АА №077802/6 від 21.06.2015 р. складеним позивачем у присутності поліції, було зафіксовано факт незбереження прийнятого до перевезення відповідачем камяного вугілля.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниць залізниця зобовязана подавати під навантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Згідно ст. 32 Статуту залізниць відправник зобовязаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Розясненням Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» зазначено, що статтею 5 Статуту на Міністерство транспорту України покладено затвердження Правил перевезення вантажів, Технічних умов навантаження і кріплення вантажів, а також інших нормативних документів.

До їх затвердження у повному обсязі у вирішенні спорів мають застосовуватись згідно з Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» відповідні нормативні акти Союзу РСР у частині, що не суперечить Статуту, наприклад, Технічні умови навантаження та кріплення вантажів (МПС СССР, 1990).

Згідно параграфу 5 розділу 2 Технічних умов розміщення у рухомому складі вантажів дрібних фракцій, що перевозяться без тари (Технічні умови навантаження та кріплення вантажів), відправник зобовязаний перед навантаженням вантажу дрібних фракцій вжити заходи по зменшенню зазорів через які можливо протікання вантажу.

Відповідно до параграфів 5-8 Технічних умов розміщення у рухомому складі вантажів дрібних фракцій, що перевозяться без тари, перед завантаженням сипучих вантажів дрібних фракцій у напіввагони з нижніми розгрузочними люками відправник зобовязаний прийняти заходи по ущільненню наявних зазорів, в тому числі і конструктивних, через які можливо просипання вантажу при перевезенні. Зазори необхідно ущільнювати і при перевезенні сипучих вантажів, якщо конструкція кузова вагона не забезпечує збереження вантажу, що перевозиться. Зазори в підлогах напіввагонів можливо ущільнювати двома способами: зволоження вантажу на підлозі вагону і зволоження підлоги вагону. Відправник за погодженням із залізницею може розробляти і застосовувати інші матеріали для звязування або способи для ущільнення зазорів кузовів вагонів, що забезпечують збереження вантажу, що перевозиться і рухомого складу.

Згідно п. 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 р. № 542, перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобовязаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобовязаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із «шапкою»). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу.

Пунктом 3.9. розяснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. №04-5/601 зазначено, що оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття. Вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари. Саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні. Згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження.

Згідно п. 3.20. розяснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. №04-5/601, за змістом статті 31 Статуту та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

Відповідно до п. 3.21 розяснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. №04-5/601, у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона із «шапкою».

З метою забезпечення збереженості вантажу відповідно до пункту 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу на їх поверхню наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу. Конструкція відповідних пристроїв і установок, порядок ущільнення вантажів, застосування захисної плівки (емульсії), кріплення та маркування, що забезпечують збереження і свідчать про відсутність втрати вантажу при перевезенні, визначається інструкцією, розробленою відправником і узгодженою з залізницею (пункт 7 названих Правил).

Як вбачається із накладної № 52162823 та досильної накладної № 47132956, завантаження вантажу здійснювалося вантажовідправником - позивачем (графа 28 накладних).

Крім того, в матеріалах справи є складений Станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці за результатами комісійного зважування комерційний акт РА №008975/355 від 15.06.2015р., згідно з яким було встановлено, що маса вантажу менша на 3700 кг., в накладній зазначено, що вантаж маркований двома повздовжніми борознами, а в дійсності застосовано каток. В технічному відношенні вагон справний. Наявний зазор справа по ходу поїзда між кришкою 2 люка та поперечною балкою довжиною 400 мм шириною 30 мм. Для запобігання подальшій втраті вантажу зазор ущільнили за допомогою ганчіря. Торцеві двері та розвантажувальні люки з обох сторін закриті (а. с. 35).

ктом № 146 від 15.06.2015 р. про технічний стан вагона (контейнера) складеним станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці зазначено, що у вагоні № 56448483 наявний зазор між кришкою 2 люка та поперечною балкою 400 на 30 мм - можлива втрата вантажу. Відправник до початку завантаження вагона зазори бачити міг, проте заходів щодо їх ущільнення не вжив.

Таким чином, вагон №56448483 не був підготовлений відправником до перевезення сипучого вантажу дрібних фракцій. Крім того, відправник не наніс захисне маркування на поверхню вантажу.

Як уже було вище зазначено у цій постанові, доказами наявності чи відсутності вини перевізника або вантажовідправника в утворенні недостачі вантажу в процесі залізничних перевезень є акти загальної форми та комерційні акти.

Слід зазначити, що комерційний акт РА №008975/355 від 15.06.2015р., яким було встановлено, що маса вантажу менша на 3700 кг., в накладній зазначено, що вантаж маркований двома повздовжніми борознами, а в дійсності застосовано каток. В технічному відношенні вагон справний. Наявний зазор справа по ходу поїзда між кришкою 2 люка та поперечною балкою довжиною 400 мм шириною 30 мм. Для запобігання подальшій втраті вантажу зазор ущільнили за допомогою ганчіря. Торцеві двері та розвантажувальні люки з обох сторін закриті (а. с. 35) та акт № 146 від 15.06.2015 р. про технічний стан вагона (контейнера), який складений станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці та зазначено, що у вагоні № 56448483 наявний зазор між кришкою 2 люка та поперечною балкою 400 на 30 мм - можлива втрата вантажу, який відправник до початку завантаження вагона міг бачити, проте заходів щодо їх ущільнення не вжив, складений 15.06.2015 р., однак, акт позивача/апелянта складений 21.06.2015 р. при отриманні вантажу.

Відтак, місцевим судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у недостачі вантажу у вагоні № 564484835 відсутня вина відповідача, оскільки недостача виникла з вини вантажовідправника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», який повинен був виявити зазори та усунути недоліки, проте, недоліків не усунув, від навантаження вантажу в такий вагон не відмовився, що призвело до висипання вантажу в процесі перевезення, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2.7. розяснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею», згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (пункт 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю).

Слід зазначити, що згідно з ст. 321 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, власником вагона № 56448483 є Корпорація «МПС», що підтверджується відомостями в графі 20 накладної № 47132956.

Пунктом 5.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Мінінфраструктури від 29.01.2015 № 17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за № 168/26613 також передбачено, що перевезення вантажів залізничним транспортом у власних вагонах здійснюються на договірних засадах згідно із затвердженими залізницею планами перевезень. Власники, оператори, державні вагонні компанії або орендарі вагонів на підставі договорів з відправниками, одержувачами, експедиторами та перевізником організовують ефективне використання рухомого складу для перевезення вантажів.

Разом з тим, ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України, п. 2.7. роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 та ст. 114, 115 Статуту залізниць України (далі - Статут) - Залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа вантажовідправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної, однак апелянтом/позивачем не долучено до позовної заяви вищевказаних документів, що вірно встановлено місцевим судом.

Щодо тверджень скаржника, що місцевим господарським судом неправомірно зазначено, що довідка апелянта не має відношення до ТзОВ «ЦЗФ «Курахівська», колегія суддів до уваги не приймає, оскільки за залізничною накладною № 47132956 відправником вантажу є апелянт/позивач, одержувач - ДТЕК Добротвірська ТЕС, а у матеріалах справи відсутні будь-які документи, що свідчили б про виникнення правовідносин Залізниці з ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля», що не заперечується апелянтом в апеляційній скарзі.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено обставини не доведення апелянтом вартості відправленого вантажу за накладною № 52162823 від 13.06.2015 р.

Інші твердження апелянта/позивача, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, дослідивши матеріали даної справи та зясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення даного спору, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення місцевого суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Також слід зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», № 121-02/16 від 25.04.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2356/16 від 17.04.2016) до провадження та п. 4 резолютивної частини ухвали зобовязано апелянта/позивача (ТзОВ «ЦЗФ «Курахівська») подати: докази доплати судового збору в сумі 176,00 грн. за подання апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду та довідку Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районі м. Львова про зарахування судового збору в сумі 176,00 грн. (рахунок отримувача 2006 у ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014, , код класифікації доходів бюджету: 22030101).

Станом на час прийняття постанови по справі № 914/4217/15 скаржником не було доплачено судового збору в сумі 176,00 грн. за подання апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку достягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (85621, Донецька обл., Марїнський район, с. Вовчанка, вул. Нагорна, буд. 1а, Ідентифікаційний код 33959754) на користь Державного бюджету України (УДКСУ у Личаківському районі міста Львова, , р/р 82006 у ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014) судовий збір в сумі 176,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 22, 32 - 34, 43, 44, 49, 98, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2016 року у справі № 914/4217/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Достягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (85621, Донецька обл., Марїнський район, с. Вовчанка, вул. Нагорна, буд. 1а, Ідентифікаційний код 33959754) на користь Державного бюджету України (УДКСУ у Личаківському районі міста Львова, , р/р 82006 у ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014) судовий збір в сумі 176,00 грн. за подання апеляційної скарги.

3. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.

06.07.2016 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 11.07.2016 р.