КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2016 р. Справа№ 925/79/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Пінтійська Н.І. - представник за довіреністю від 01.12.2015 року;

від відповідача: Герасименко І.К. - представник за довіреністю від 25.11.2014 року,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кролікофф"

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 16.02.2016 року

у справі № 925/79/16 (суддя Васянович А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КреМікс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кролікофф"

про стягнення 135 592,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області з позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "КреМікс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кролікофф" про стягнення заборгованості, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 204 від 23 липня 2014 року в розмірі 135 592 грн. 40 коп., а саме: 69 000 грн. 00 коп. сума боргу за поставлений товар, 15 299 грн. 62 коп. 18% річних, 44 252 грн. 78 коп. пеня та 7 040 грн. 00 коп. інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.02.2016 року по справі № 925/79/16 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кролікофф" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КреМікс" 44 25,78 грн. пені, 7 040,00 грн. інфляційних втрат, 15 299,62 грн. 18% річних та 998,84 грн. витрат на сплату судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кролікофф" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 16.02.2016 року по справі № 925/79/16 змінити в частині стягнення пені, річних, інфляційних витрат та прийняти нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно дійшов висновку, що не було підстав для зменшення штрафних санкцій.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кролікофф" прийнято до провадження колегією суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П. та розгляд справи призначено на 18.05.2016 року.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 року у зв'язку із перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, справу № 925/79/16 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ від 18.05.2016 року, справу № 925/79/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кролікофф" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В. та призначено до розгляду на 15.06.2016 року.

У судове засідання 15.06.2016 року представник позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання 15.06.2016 року не з'явився, однак, направив телеграму про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 року відкладено розгляд справи до 13.07.2016 року.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 року у зв'язку із перебуванням судді Кропивної Л.В., який не є головуючим суддею, у відпустці, справу № 925/79/16 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.07.2016 року, справу № 925/79/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 року, справу № 925/79/16 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.

Представник позивача у судовому засіданні 13.07.2016 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.07.2016 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 23.07.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КреМікс" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кролікофф" (покупець) було укладено договір поставки за №204.

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору постачальник зобов'язався у порядку та на умовах, визначеними цим договором, виготовити та поставити покупцю вітамінно-мінеральні суміші (премікси), а покупець зобов'язався в порядку та на умовах, визначеними цим договором прийняти та оплатити товар.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу вітамінно-мінеральні суміші на суму 323 940, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 03 липня 2015 року за №2147.

Товар було прийнято відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженої особи у видатковій накладній.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач зазначив, що відповідач за поставлений товар розрахувався частково, сплативши позивачу 254 940, 00 грн., що підтверджується копіями банківських виписок, наявних в матеріалах справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 7.1. договору поставки оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника протягом 20 календарних днів з дати поставки товару.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, станом на момент звернення позивача до суду (01 лютого 2016 року) відповідачем було сплачено суму основного боргу в повному обсязі, що підтверджується також платіжними дорученнями від 22 -25 та від 29-30 грудня 2015 року,

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Беручи до уваги те, що станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом відповідач за поставлений товар розрахувався, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення основної суми заборгованості.

Крім того, позивач за прострочення сплати поставленного товару просив суд стягнути з відповідача пеню у сумі 44 252, 78 грн., 18% річних у сумі 15 299, 62 грн. та збитки від інфляції у розмірі 7 040, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Пунктом 8.4. договору поставки передбачена відповідальність за порушення відповідачем строків оплати вартості одержаного товару, а саме: пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за весь період такого прострочення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У розумінні зазначеної статті Закону проценти є не відповідальністю, а платою за час користування грошима, що не були своєчасно сплачені боржником (постанови Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 01 липня 2014 року № 3-32гс14 у справі №5010/1575/2012-20/83, від 01 липня 2014 року № 3-31гс14 у справі №11/5026/1925/2012).

Договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, проте, не інший спосіб їх обчислення.

Пунктом 8.5. договору визначено, що якщо покупець прострочив виконання грошового зобов'язання, то він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 18 процентів річних від суми за весь період прострочення по оплаті.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно зазначив про правомірність нарахування позивачем 18% річних, оскільки сторони дійшли згоди щодо зміни процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та встановили її у розмірі 18%.

Так, здійснивши перевірку правильності нарахування пені, річних та інфляційних втрат колегією суддів встановлено, що розрахунок пені, 18% річних та інфляційних нараховано позивачем вірно, а тому суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги в зазначеній частині.

Доводи апелянта стосовно порушення ст. 61 Конституції України у випадку одночасного стягнення з боржника штрафних санкцій (пені), а також річних відсотків застосованих на підставі ст.625 ЦК України є помилковими.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, одночасне нарахування 18% річних та пені не є порушенням вимог ст. 61 Конституції України.

До того ж, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру 18% річних, інфляційних та пені, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що останнє задоволенню не підлягає, оскільки даний випадок в розумінні ст. 83 ГПК України не є винятковим, крім того розмір річних, інфляційних та пені на думку суду є співрозмірним зі строком порушення зобов'язання, його розміром, а також відповідає вимогам Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Крім того, процесуальний закон передбачає можливість зменшення судом у виняткових випадках лише заявлених до стягнення штрафних санкцій, проте, плата за час користування грошима нарахована на підставі ст.625 ЦК України до останніх не відносяться.

Сплата неустойки є одним із визначених законом правових наслідків порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Посилання відповідача щодо відсутності коштів та виникнення прострочки боргу не з його вини, є необгрунтованими, оскільки за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 року у справі № 925/79/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кролікофф" на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.02.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 року у справі № 925/79/16 - без змін.

3. Матеріали справи № 925/79/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко