КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р. Справа№ 910/9567/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: Василишин С.А. - представник за довіреністю.

Від відповідача: Сауляк О.Е., Бондаренко В.А.- представники за довіреностями,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інститут транспорту нафти"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.05.2016 року

у справі № 910/9567/16 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Компанії "Тендерсон Трейдінг ЛТД" (Tendarson Trading LTD)

до Публічного акціонерного товариства "Інститут транспорту нафти"

про визнання недійсним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Компанія "Тендерсон Трейдінг ЛТД" (Tendarson Trading LTD) звернулася до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Інститут транспорту нафти" про визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Інститут транспорту нафти", прийнятих 29.04.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі.

27.05.2016 року позивачем подано до суду заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій останній просить суд накласти арешт на виробничий комплекс (літера А), загальною площею 12 926,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Січових стрільців, будинок 60, заборонити відповідачу вчиняти дії щодо відчуження майна, що належить йому на праві власності, а саме: виробничий комплекс (літера А), загальною площею 12 926,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Січових стрільців, будинок 60, шляхом укладення правочинів (договорів, угод тощо), щодо продажу, міни, дарування, оренди, передачі майна в заставу, іпотеку тощо та заборонити відповідачу вчиняти дії щодо здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме: виробничий комплекс (літера А), загальною площею 12 926,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Січових стрільців, будинок 60, які виникають з правочинів (договорів, угод тощо), щодо продажу, міни, дарування, оренди, передачі в заставу, іпотеку зазначеного нерухомого майна.

В обґрунтування клопотання про забезпечення позову Компанія "Тендерсон Трейдінг ЛТД" (Tendarson Trading LTD) стверджує про те, що посадовими особами відповідача вчинено дії, спрямовані на незаконне, всупереч волі акціонерів, які володіють понад 65% акцій товариства, виведення активів відповідача, зокрема: виробничого корпусу загальною площею 12 926,5 кв.м. по вул. Січових стрільців 60 у м. Києві, належного відповідачу на праві власності, що підтверджується довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 59896919, що може призвести до знецінення акцій позивача та зменшення вартості належних позивачу дивідендів за результатами року, оскільки в результаті відчуження нерухомого майна зменшиться вартість активів відповідача, наслідком чого стане зменшення вартості акцій позивача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.05.2016 року у справі № 910/9567/16 заяву Компанії "Тендерсон Трейдінг ЛТД" (Tendarson Trading LTD) про вжиття заходів до забезпечення позову у справі № 910/9567/16 задоволено частково, а саме з метою забезпечення позову, до вирішення спору по суті та набранням рішенням у даній справі законної сили, заборонено Публічному акціонерного товариства "Інститут транспорту нафти" вчиняти дії щодо відчуження майна, що належить йому на праві власності, а саме: виробничий комплекс (літера А), загальною площею 12 926,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Січових стрільців, будинок 60, що належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії САС №741532 від 17.02.2010р., виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) шляхом укладення правочинів (договорів, угод тощо), щодо продажу, міни, дарування, оренди, передачі майна в заставу, іпотеку, тощо.

З метою забезпечення позову, до вирішення спору по суті та набранням рішенням у даній справі законної сили, заборонено Публічному акціонерного товариства "Інститут транспорту нафти" вчиняти дії щодо здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме: виробничий комплекс (літера А), загальною площею 12 926,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Січових стрільців, будинок 60, що належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії САС №741532 від 17.02.2010р., виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації), які виникають з правочинів (договорів, угод тощо), щодо продажу, міни, дарування, оренди, передачі в заставу, іпотеку зазначеного нерухомого майна.

В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство "Інститут транспорту нафти" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Публічне акціонерне товариство "Інститут транспорту нафти" посилається на те, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують, що відповідач має наміри виводити активи з підприємства.

Крім того, апелянт зазначив, що в результаті укладення значних правочинів по договорам іпотеки, застави, поруки власний капітал товариства лише збільшувався.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заяви про забезпечення позову, враховуючи наступне.

Згідно з п.10 ч. 1 ст. 65 Господарського процесуального кодексу України з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, суддя в необхідних випадках вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову.

За приписами ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або за своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За змістом цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 67 Господарського процесуального кодексу України суд вправі забезпечити позов також забороною іншим особам вчинять дії, що стосуються предмета спору.

З аналізу вищезазначених положень процесуального закону випливає, що засоби забезпечення позову є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акта.

У вирішенні питання про забезпечення позову визначальною є оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів.

Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" визначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За приписами абзацу 1 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є вимога про визнання недійсними рішення загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Інститут транспорту нафти" від 29.04.2016 року.

Заява про вжиття заходів до забезпечення позову мотивована тим, що на чергових Загальних зборах акціонерів Публічного акціонерного товариства "Інститут транспорту нафти" 29.04.2016 року, на яких було усунуто від участі у загальних зборах уповноваженого представника позивача, як найбільшого (мажоритарного) акціонера відповідача, проти волі більшості акціонерів, що у сукупності становлять понад 65% акцій, прийнято рішення про укладення значних правочинів наслідком яких є передача в заставу/іпотеку майна товариства та прийняття зобов'язань за договорами поруки.

Крім того, як пояснив представник позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що звернення до суду з заявою про забезпечення позову було зумовлено інформацією про досягнення домовленостей між відповідачем та Публічним акціонерним товариством "Міжнародний інвестиційний банк" щодо отримання кредитних коштів на умовах передачі в іпотеку банку виробничого комплексу (літера А), загальною площею 12 926,5 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Січових стрільців, будинок 60, належного відповідачу на праві власності.

На підтвердження зазначеного вище, позивачем до суду надано спільний лист акціонерів до Публічного акціонерного товариства "Міжнародний інвестиційний банк від 27.05.2016 року, з якого вбачається, що акціонери просили банк утриматись від вступу в правовідносини з відповідачем та повідомили про ймовірні ризики для банку.

Крім того, представник позивача зазначив, що 27.05.2016р. представники акціонерів провели зустріч з керівництвом Публічного акціонерного товариства "Міжнародний інвестиційний банк" з метою зупинення укладення кредитного договору та договору іпотеки.

Однак, укладення вказаних договорів було зупинено виключно завдяки ухвалі про вжиття заходів забезпечення позову.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку існує прямий причино-наслідковий зв'язок між заявленими позовними вимогами і заходами забезпечення позову у формі заборони відповідачу вчиняти дії щодо заборони відповідачу вчиняти дії щодо відчуження майна, що належить йому на праві власності, а саме: виробничий комплекс (літера А), загальною площею 12 926,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Січових стрільців, будинок 60, шляхом укладення правочинів (договорів, угод тощо), щодо продажу, міни, дарування, оренди, передачі майна в заставу, іпотеку тощо та заборони відповідачу вчиняти дії щодо здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме: виробничий комплекс (літера А), загальною площею 12 926,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Січових стрільців, будинок 60, які виникають з правочинів (договорів, угод тощо), щодо продажу, міни, дарування, оренди, передачі в заставу, іпотеку зазначеного нерухомого майна.

При цьому, невжиття таких заходів забезпечення позову, як заборона відповідачу вчиняти дії щодо відчуження майна та дії щодо державної реєстрації такого відчуження призведе до значного ускладнення виконання рішення у цій справі, або навіть до неможливості його виконання, оскільки оспорювані позивачем рішення загальних зборів про надання згоди наглядовій раді на вчинення значних правочинів на даний час є достатньою підставою для вчинення відповідачем правочинів щодо відчуження нерухомого майна і основних засобів і в разі здійснення відповідачем на виконання оспорюваних рішень такого відчуження під час розгляду цієї справи в суді, в разі винесення рішення про визнання недійсними цих рішень таке відчуження буде вважатися безпідставним.

Відповідно до п. 6.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов'язані з предметом спору. Зокрема, не допускається винесення ухвал про накладення арешту на все майно підприємства. Якщо у господарського суду є підстави вважати, що діями виконавчого або іншого органу, рішення про обрання якого оспорюється, може бути погіршено фінансовий стан юридичної особи або доведено його до стійкої неплатоспроможності, суд має право забезпечити позов шляхом заборони відчуження основних засобів, нерухомого майна та іншого майна товариства, чітко визначивши в ухвалі про забезпечення позову перелік майна, відчуження якого забороняється.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що вказані вище заходи забезпечення позову не порушують права та охоронювані законом інтереси осіб, які не є учасниками вказаного судового розгляду, оскільки такі заходи лише дозволяють зафіксувати наявні на час розгляду справи майнові права на нерухоме майно, які існували до винесення рішення загальних зборів щодо надання згоди на їх відчуження та які оскаржуються в цій справі.

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині заборони відповідачу щодо відчуження майна, що належить йому на праві власності, а саме: виробничий комплекс (літера А), загальною площею 12 926,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Січових стрільців, будинок 60, шляхом укладення правочинів (договорів, угод тощо), щодо продажу, міни, дарування, оренди, передачі майна в заставу, іпотеку тощо та заборони відповідачу вчиняти дії щодо здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме: виробничий комплекс (літера А), загальною площею 12 926,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Січових стрільців, будинок 60, які виникають з правочинів (договорів, угод тощо), щодо продажу, міни, дарування, оренди, передачі в заставу, іпотеку зазначеного нерухомого майна.

Тоді як, посилання апелянта на те, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують, що відповідач має наміри відчужити активи з підприємства, є хибними.

Судовою колегією визнана наявність зв'язку між вказаним заходом забезпечення позову і предметом спору, співрозмірність та адекватність заходу із заявленими позивачем вимогами.

Отже, вжиття наведеного заходу до забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та в разі задоволення позову забезпечить можливість відновлення його порушених прав.

Натомість, невжиття зазначених заходів до забезпечення позову утруднить виконання рішення господарського суду з викладених вище підстав.

Крім того, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вимога про накладення арешту на майно не підлягає задоволенню у зв'язку з її невідповідністю заявленим позовним вимогам, тому в цій частині заява позивача визнається необґрунтованою та такою, що не пов'язана з предметом спору.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо часткового задоволення заяви Компанії "Тендерсон Трейдінг ЛТД" (Tendarson Trading LTD) про забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони Публічному акціонерного товариства "Інститут транспорту нафти" вчиняти дії щодо відчуження майна, що належить йому на праві власності, а саме: виробничий комплекс (літера А), загальною площею 12 926,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Січових стрільців, будинок 60, що належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії САС №741532 від 17.02.2010р., виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) шляхом укладення правочинів (договорів, угод тощо), щодо продажу, міни, дарування, оренди, передачі майна в заставу, іпотеку, тощо, та заборони Публічному акціонерного товариства "Інститут транспорту нафти" вчиняти дії щодо здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме: виробничий комплекс (літера А), загальною площею 12 926,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Січових стрільців, будинок 60, що належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії САС №741532 від 17.02.2010р., виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації), які виникають з правочинів (договорів, угод тощо), щодо продажу, міни, дарування, оренди, передачі в заставу, іпотеку зазначеного нерухомого майна.

Доводами апеляційної скарги не спростовано зазначені вище обставини та висновки місцевого господарського суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу про забезпечення позову слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інститут транспорту нафти" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.05.2016 року про забезпечення позову залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 27.05.2016 року про забезпечення позову по справі № 910/9567/16 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/9567/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська