ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р. Справа № 917/1284/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 01.02.2016р. №7;

1-го відповідача ОСОБА_2, за довіреністю від 14.01.2016р. №10200/24;

2-го відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Глоубкор", м. Полтава(вх. №1615П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2016р.

у справі № 917/1284/15

за позовом Приватного підприємства "Глоубкор", м. Полтава,

до 1-го відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Креді ОСОБА_4", м. Київ

до 2-го відповідача ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Завод Укрбудмаш", м. Полтава,

про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 35 418,12 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.04.2016р. у справі №917/1284/15 (суддя Погрібна С.В.) припинено провадження у справі в частині вимог до ТОВ "Завод Укрбудмаш"; у позові Приватного підприємства "Глоубкор" до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Креді ОСОБА_4" відмовлено повністю.

Приватне підприємство "Глоубкор", м. Полтава з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2016р. у справі №917/1284/15 змінити та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги , стягнути з ПАТ Креді ОСОБА_4 на користь ПП Глоубкор суму грошових коштів отриманих ПАТ Креді ОСОБА_4 у розмірі 35418,12 грн., в іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2016р. у справі №917/1284/15 залишити без змін.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2016р. суддею доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.06.2016р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Россолов В.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 05.07.2016р.

21.06.2016р. на адресу суду від 1-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення (вх.№6429).

Представник позивача у судовому засіданні 05.07.2016р. підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник 1-го відповідача у судовому засіданні 05.07.2016р. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник 2-го відповідача у судове засідання 05.07.2016р. не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні (т.2, а.с.40).

Колегія суддів вважає, що судом було вжито всіх можливих заходів для належного повідомлення 2-го відповідача про час та місце розгляду справи, а тому вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та 2-го відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

11.12.2009р. між Приватним підприємством "Глоубкор" (клієнт за ОСОБА_6) та ОСОБА_3 акціонерним товариством "Індустріально-експортний банк" (ОСОБА_6 за ОСОБА_6) правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Креді ОСОБА_4" був укладений Договір банківського рахунку №53/142 (далі - Договір)

За умовами даного ОСОБА_6 зобовязується відкрити Клієнту Поточний рахунок, приймати і зараховувати на Поточний рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження Клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з Поточного рахунка та проведення інших операцій за Поточним рахунком відповідно до умов даного ОСОБА_6 та вимог законодавства України (п.п.2.1. ОСОБА_6).

На виконання умов Договору ПП "Глоубкор" було відкрито поточний рахунок №7001.

В повідомленні про зміну реквізитів поточного рахунку №15-172 від 19.05.2010р. зазначено про те, що з 14.06.2010р. були змінені реквізити банку ПАТ "Індустріально-експортний банк", у звязку з чим реквізити поточних рахунків будуть змінені. (а.с.19).

Так відповідно до вказаного повідомлення, змінено поточний рахунок у національній валюті №7001 на №1800, та змінено поточні рахунки в іноземній валюті, які були відкриті відповідно до ОСОБА_6 № 53/142 від 11.12.2009 року.

Дія даного договору поширюється на всі Поточні рахунки, відкриті клієнтом в банку, окрім карткових та вкладних (депозитних) рахунків (п.п. 2.2. ОСОБА_6).

Сторони погодили, що зарахування іноземної валюти на поточний рахунок Клієнта здійснюється відповідно до чинного законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України. Одержані перекази в іноземній валюті ОСОБА_6 зараховує на Поточний рахунок не пізніше наступного Робочого дня після вказаної в Розрахунковому документі Дати валютування та за умови одержання підтвердження від іноземного банку про зарахування цих коштів на кореспондентський рахунок Банку (п. 4.5.3. ОСОБА_6).

26.12.2014 року на розподільчий рахунок № 2061 ПП "Глоубкор" в ПАТ "Креді ОСОБА_4", надійшли кошти в розмірі 2 480 000,00 російських рублів.

Як зазначає позивач, що в подальшому, 29.12.2014 року, працівниками ПАТ "Креді ОСОБА_4" був проведений обов'язковий продаж 75 % надходжень, згідно до вимог Постанови НБУ "Про регулювання ситуації на валютному ринку" від 01.12.2014р. № 758, що складає 1 860 000,00 російських рублів, за курсом - 0,284, який самостійно встановлений працівниками банку.

Загальна сума отриманих коштів від обов'язкового продажу 75 % надходжень в іноземній валюті склала 528 240,00 грн.

Позивач, посилаючись на те, що працівниками банку 29.12.2014 року безпідставно, було реалізовано російський рубль за курсом 0,284 гривні за один російський рубль, в той час коли встановлений курс НБУ на 29.12.2014 року складав 0,303042 гривні за російський рубль. Отже незаконними діями працівників банку було завдано збитків позивачу у розмірі 35 418,12 грн.

28.05.2015р. між ПП "Глоубкор" та ТОВ "Завод Укрбудмаш" був укладений Договір поруки №1 згідно з яким 2-й відповідач виступив поручителем за виконання обовязку 1-го відповідача, щодо слати грошових коштів отриманих без достатньої правової підстави у розмірі 35 418,12грн.

Позивач вважаючи свої права порушеними звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку суму грошових коштів отриманих відповідачем - 1 без достатньої правової підстави в розмірі 35 418,12грн. на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до матеріалів справи 11.07.2015р. між ПП "Глоубкор" та ТОВ "Завод Укрбудмаш" була укладена Додаткова угода до ОСОБА_6 поруки №1 від 28.05.2015р., за умовами якої визначено, що цей договір діє до 11.07.2015року.

Оскільки, дія ОСОБА_6 поруки від 28.05.2015р. закінчилася 11.07.2015року то ПП "Глоубкор" не має правових підстав для пред'явлення вимоги до ТОВ "Завод Укрбудмаш" про стягнення в солідарному порядку суми грошових коштів отриманих 1-м відповідачем без достатньої правової підстави в розмірі 35 418,12грн.

У звязку з тим, що , відсутній предмет спору в частині вимог до 2-го відповідача, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про припинення провадження у справі в частині вимог до 2-го відповідача на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Як вже було зазначено вище, між позивачем та 1-м відповідачем 11.12.2009 року було укладено договір банківського рахунку №53/142, відповідно до якого між сторонами і виникли зобовязання.

Відповідно до частини 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Приписами частин 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Як вже зазначалось вище, на рахунок позивача в ПАТ "Креді ОСОБА_4", надійшли кошти в розмірі 2 480 000,00 російських рублів.

За умовами укладеного ОСОБА_6, а саме п.п. 4.5.3 "Зарахування іноземної валюти на Поточний рахунок", п. 5.1 "Розрахунково-касові операції" (розділ 5 "Валютні операції клієнта"), ОСОБА_6 здійснює дії пов'язані з зарахуванням іноземної валюти чи будь-які інші розрахунково-касові операції за рахунком клієнта в іноземній валюті виключно й відповідно до порядку та умов, передбачених цим ОСОБА_6, іншими договорами Клієнта з Банком та згідно із законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 14 ст. 7 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що однією з багатьох функцій Національного банку України є здійснення валютного контролю за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій.

Згідно Постанови правління Національного банку України № 758 від 01.12.2014p., встановлена вимога щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України (далі МВРУ) надходжень в іноземній валюті із-за кордону на юридичних осіб. Зазначені надходження підлягають обов'язкову продажу на МВРУ, у тому числі Національному банку України у розмірі 75 %.

Уповноважений банк зобов'язаний здійснити обов'язковий продаж надходжень в іноземній валюті виключно наступного дня після дня зарахування таких надходжень на розподільчий рахунок. Решта надходжень в іноземній валюті залишається у розпорядженні юридичної особи і використовується відповідно до правил валютного регулювання.

Згідно до п. 8.2. ОСОБА_6, Банк, також, зобов'язується виконувати обов'язки передбачені договором № 53/142 в порядку встановленому чинним законодавством України та нормативно-правовими актами Національного банку України.

На виконання вимог Постанови Правління Національного банку України №281 від 10.08.2005p., ОСОБА_6 під час функціонування Системи підтвердження угод на МВРУ підтверджує операції за заявами та дорученнями клієнтів, що здійснюється в межах Банку. Зазначені операції підтверджуються за кожною іноземною валютою за загальним обсягом купівлі та/або продажу іноземної валюти за гривні та середньозваженими курсам гривні до іноземної валюти, за якою здійснено ці операції.

Як зазначає позивач, відповідачем було здійснено обовязковий продаж валютних надходжень не за офіційним курсом Національного банку України, а за курсом 0,284, який на думку позивача був встановлений самостійно відповідачем - 1.

На думку 1-го відповідача, відповідно до листа Національного банку України за № 24-011/64178 від 04.11.2014p. встановлено, що Національний банк України публікує середньозважений курс валютних аукціонів, які проводяться з 05.11.2014 p. щоденно (крім святкових і вихідних днів). Середньозважений курс аукціону відіграє роль індикативного валютного курсу долара США до гривні в цей день. Разом з публікацією індикативного валютного курсу долара США Національний банк України повідомляє про індикативні курси інших основних валют, операції за якими проводяться на МВРУ. Данні індикативні курси валют Національний банк України публікує на своїй сторінці в інформаційній системі Thomson-Reuters NBU01. Відповідно, даний індикативний курс гривні до іноземних валют є орієнтиром, який банки беруть до уваги під час здійснення операції на МВРУ.

У звязку з чим 1-й відповідач, приймаючи до уваги вимогу Національного банку України був вимушений застосовувати тільки передбачений індикативний курс.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист (вих. №40-01033/75411 від 12.10.2015р.), відповідно до якого Національним банком України надано підтвердження наявності станом на 29.12.2014р. індикативного курсу, і показники російського рубля складали 0,284.

Жодних зауважень чи фактів неналежного виконання 1-и відповідачем зобовязань за ОСОБА_6 банківського рахунку позивачем до матеріалів справи не надано.

Позивач вважає, що 1-м відповідачем було безпідставно застосовано обмінний курс гривні до російського рубля, що в подальшому призвело до набуття грошових коштів в сумі 35 418,12грн. 1-м відповідачем без достатніх правових підстав, у звязку з чим просить стягнути їх.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тобто, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За приписами частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України у справі № 3-129гс14 від 14.10.2014 р., оскільки правовідносини сторін у відповідному спорі регулюються нормами зобов'язального права, - договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено факту отримання 1-м відповідачем коштів в сумі 35 418,12грн.

Отже, висновок місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу Приватного підприємства "Глоубкор", м. Полтава слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області - без змін.

Таким чином, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Глоубкор", м. Полтава залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2016р. у справі №917/1284/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 08.07.2016 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Россолов В.В.