РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016Справа №910/11163/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Дворченко О.О.

розглянувши справу № 910/11163/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»;

до Моторного (транспортного) страхового бюро України;

про стягнення 8308,55 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Бабак Б.С., довіреність б/н від 04.11.2015р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (надалі - позивач) до Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі - відповідач) про стягнення 8308,55 грн., а саме: 6939,47 грн. шкоди, 1011,55 грн. - неустойки, 284,52 грн. - інфляційні втрати та 73,01 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2016р. порушено провадження у справі № 910/11163/16 та призначено її розгляд на 14.07.2016р.

Присутній у судовому засіданні 14.07.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 16.06.2016р. не виконав, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 16.06.2016р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та отримана останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.11.2013р. між ФОП ОСОБА_2 (за договором - новий кредитор) та ОСОБА_3 (за договором - первісний кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, відповідно до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор прийняв права вимоги, що виникли у первісного кредитора, у зв'язку з фактом настання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Nissan Note, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, відповідальність якого застрахована згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів від 29.10.2012р. № АЕ/0647502 в страховій компанії ПрАТ «СК «Лафорт».

Відповідно до частини другої статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Крім того, 06.11.2013р. між позивачем (за договором - фактор) та ФОП ОСОБА_2 (за договором - клієнт) було укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 2/06-11/2013, відповідно до умов п.1.1 якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у клієнта з Договору відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування від 06.11.2013р.

В силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п.1.3 договору).

Відповідно до п.1.3 договору, право, передане фактору клієнтом за цим договором, складає суму боргу в розмірі 6939,47 грн.

За умовами п.1.4 договору, зобов'язана особа:

- особа, що визнана винною у скоєнні ДТП - ОСОБА_4, страхова компанія: ПрАТ «СК «Лафорт» ();

- Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно частини першої статті 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Як зазначено у позові, з огляду на викладене, та у зв'язку з невиплатою страховою компанією ПрАТ «СК «Лафорт» відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, позивач набув право грошової вимоги за зобов'язаннями до ПрАТ «СК «Лафорт».

22.01.2016р. позивач звертався до відповідача з вимогою за № 52 від 22.01.2016р. про сплату грошових коштів в розмірі 6939,47 грн. однак відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення.

Станом на день подання позову, ПрАТ «СК «Лафорт» грошові кошти в рахунок погашення заборгованості з відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП застрахованим транспортним засобом позивачу не перерахувало, з огляду на що позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача 6939,47 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Господарським судом міста Києва своєю ухвалою від 18.11.2013 порушено провадження у справі № 910/20063/13 про банкрутство приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт».

Відповідно до ст. 20.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов'язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

За п. «ґ» ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, саме встановлення факту недостатності коштів страхової компанії - учасника МТСБУ для задоволення вимог кредиторів та визнання його банкрутом та/або ліквідація є підставою для здійснення виплат МТСБУ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон), банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Наслідки визнання боржника банкрутом визначено ст. 38 Закону, пунктами 2 та 9 ч. 1 якої, зокрема, встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав, а виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених розділом 3 Закону «Ліквідаційна процедура».

В силу положень ч.ч. 1 та 2 ст. 41 Закону, задоволення вимог кредиторів боржника забезпечує ліквідатор у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема такі повноваження:

- приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження;

- виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;

- проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута;

- пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості;

- вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб;

- продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом. У даному разі, у порядку черговості передбаченої ч. 9 ст. 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника у будь-який час до закінчення ліквідаційної процедури має право одночасно задовольнити усі вимоги конкурсних кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів або надати боржнику грошові кошти, достатні для задоволення всіх вимог кредиторів, у порядку та на умовах, передбачених ст. 31 цього Закону.

Відповідно до ст. 46 вказаного Закону після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого, зокрема, додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів.

Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов'язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна.

Правовий аналіз наведених вище положень Закону свідчить про те, що факт відсутності майнових активів у визнаного банкрутом боржника та неможливість у зв'язку із цим здійснити розрахунок за його зобов'язаннями може підтверджуватись затвердженими ухвалою господарського суду звітом ліквідатора і ліквідаційним балансом, складеними за результатами проведення комплексу дій щодо пошуку, інвентаризації, оцінки майна боржника та задоволення вимог кредиторів в порядку черговості, визначеної ст. 45 Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України №910/28653/14 від 11.08.2015, №910/5935/15-г від 22.07.2015, №910/5931/15-г від 11.08.2015, №910/5930/15-г від 29.07.2015.

Господарський суд міста Києва своєю ухвалою від 06.10.2015 у справі № 910/20063/13 затвердив реєстр вимог кредиторів станом на 06.10.2015р. в запропонованій редакції ліквідатора боржника, звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс станом на 06.10.2015; ліквідував банкрута - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт», як юридичну особу у зв'язку з банкрутством; припинив провадження у справі №910/20063/13. За змістом даної ухвали вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру кредиторів, не задоволені у зв'язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідмаси для погашення кредиторських вимог.

Таким чином, факт відсутності майнових активів у визнаного банкрутом страховика - ПАТ «СК «Лафорт» підтверджується затвердженими ухвалою господарського суду від 06.10.2015р. № 910/20063/13 звітом ліквідатора і ліквідаційним балансом товариства.

Також, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2015р. у справі № 910/20063/13 визнано кредитором ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» позивача, та визнано грошові вимоги ТОВ «Маркс-Капітал» до ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», зокрема, по договору факторингу № 2/06-11/2013 в розмірі 6939,47 грн.

За таких умов, враховуючи норми діючого законодавства, суд дійшов висновку щодо покладення на МТСБУ обов'язку відшкодувати позивачу спричинену шкоду на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки однією з умов відшкодування МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, встановлених пунктом "ґ" статті 41.1 цього закону, є доведеність факту недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, за умови відсутності майнових активів у визнаного банкрутом боржника (страховика), та неможливості у зв'язку із цим здійснити розрахунок за його зобов'язаннями.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 1011,55 грн. - пені, 73,01 грн. - 3% річних та 284,52 грн. - інфляційні втрати за період з 03.02.2016р. по 10.06.2016р.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, визнав його обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 1011,55 грн.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, задовольняє останні за розрахунками позивача, які є арифметично вірними.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ, бул. Русанівський, 8; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (36020, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 14-А/22; ) 6939 грн. 47 коп. матеріальної шкоди, 1011 грн. 55 коп. - пені, 73 грн. 01 коп. - 3% річних, 284 грн. 52 коп. - інфляційні втрати та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 19.07.2016р.

Суддя А.І. Привалов