РІШЕННЯ

11 липня 2016 року Справа № 913/697/16

Провадження №16/913/697/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рубіжанський Краситель", м. Рубіжне Луганської області,

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства", м. Рубіжне Луганської області,

про стягнення 59 208 грн. 33 коп.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Жданова Е.А.

У засіданні брали участь:

від позивача не прибув;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність №20/2710-1 від 21062016р.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з транспортування господарсько побутових стоків за договором №63 від 01.01.2009 р. в розмірі 59 208 грн. 33 коп.

Від позивача ТОВ «Рубіжанський Краситель» за підписом в.о. генерального директора товариства ОСОБА_3 на електронну адресу господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю повноважного представника в іншому процесі.

При цьому, будь-яких доказів неможливості явки в судове засідання будь-якого представника надано не було.

Представник відповідача заперечив проти вказаного клопотання.

Судом клопотання позивача розглянуто та залишено без задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні 23.06.2016 р. від позивача був присутній повноважний представник ОСОБА_4 (на підставі довіреності №1 від 01.02.2016 р.), який завчасно був повідомлений про дату та час наступного засідання суду у даній справі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України порядок ведення засідання визначається суддею.

Як вказано в п. 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Таким чином, саме суд визначає можливо чи ні розглядати справу за умови відсутності представників сторін.

Як свідчить клопотання позивача, в ньому взагалі не визначено прізвище представника, який не може бути присутнім в судовому засіданні, також не наведено будь-яких обставин, які перешкоджають або не дають можливості забезпечити явку повноважного представника до суду та не надано відповідних доказів.

В даному випадку, суд не вбачає перешкод для розгляду справи і відсутність представника позивача не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Крім цього, слід зазначити, що позивач мав реальну можливість скористатися своїм правом на участь у судових засіданнях та правом надавати відповідні клопотання, заяви, пояснення, що ним і було зроблено, про що свідчать матеріали справи. Так, позивачем до суду були надані пояснення до позовної заяви від 22.06.2016 р. та представник останнього був присутнім в судовому засіданні 23.06.2016 р.

При цьому, представником відповідача до суду були надані відповідні докази, в тому числі і додаткова угода до договору про надання послуг на транспортування стоків від 01.11.2015р. які надають змогу суду розглянути справу по суті.

Також за ухвалою від 23.06.2016 суд не визнавав явку представників сторін обовязковою.

Виходячи з наведеного, справа розглядається за участю представника відповідача.

Від відповідача до суду надійшли письмові пояснення №20/3243 від 08.07.2016 р., які судом долучені до матеріалів справи.

Відповідач за відзивом на позовну заяву від 22.06.2016 р., письмовими поясненнями від 08.07.2016 р. проти позову заперечує та, зокрема, зазначає наступне.

Між сторонами у справі був укладений договір № 63 «Про надання послуг з транспортування стоків» від 01.01.2009 року.

18.11.2015 року на адресу відповідача надійшов лист позивача № 93/217 від 18.11.2015 року «Про підписання додаткової угоди до Договору про надання послуг з транспортування стоків № 63 від 01.01.2009 року», відповідно до якої ціна послуг була збільшена з 85,00 грн. за 1 тис. м.куб до 985,00 грн. за 1 тис. м.куб.

30.11.2015 року вищевказана додаткова угода була повернена позивачу без підписання, оскільки відповідно до умов договору № 63 однією із складових розрахунку вартості послуг є фактичний обєм господарсько-побутових стоків, які транспортує відповідач по мережам позивача.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно - правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Засоби обліку встановлені на каналізаційних колекторах по вул. Словянській, вул. Визволителів, вул. Студентській знаходяться в несправному стані та не пройшли періодичної повірки. Відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням провести повірку вищевказаних засобів обліку та направити копії свідоцтв про державну повірку комерційних засобів обліку, встановлених на каналізаційних колекторах (лист № 15/341 від 04.02.2014 року, № 10/324 від 10.07.2014 року, № 15/3749 від 12.11.2015 року), однак Позивач залишав вказані звернення без розгляду.

Таким чином, визначення фактичного обєму стічних вод, які транспортуються по мережі Позивача не можливо.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів регламентується ст. 188 Господарського кодексу України, відповідно до якої зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 2.4. Договору № 63 «Про надання послуг з транспортування стоків» від 01.01.2009 року у разі незгоди Абонента на зміну ціни послуг, даний договір вважається розірваним з дати отримання Виконавцем письмової відмови Абонента у погодженні нової ціни. Тобто можливість розірвання договору в односторонньому порядку прямо передбачена умовами договору.

На підставі вищевикладеного, відповідач вважає договір № 63 розірваним з моменту отримання Позивачем письмової відмови про підписання додаткової угоди про підвищення ціни послуг.

Протягом грудня 2015 року - червня 2016 року відповідач неодноразово повертав без підписання акти та рахунки до недіючого договору з зазначенням того, що договір є розірваним, прилади обліку знаходяться в несправному стані, вести облік послуг по ним не має можливості (лист № 20/129 від 13.01.2016 року, лист № 20/1586 від 07.04.2016 року, лист № 20/2384 від

року). Всі ці листи з боку позивача залишені без належного реагування.

В той же час, протягом листопада 2015 року - квітня 2016 року прилади обліку стічних вод, встановлені на каналізаційних колекторах знаходились та знаходяться по теперішній час у несправному стані. Цей факт підтверджується актами обстеження приладів обліку ЗХО-Р-02, встановленими на каналізаційних колекторах по вул. Словянській, вул. Визволителів, вул. Студентській, актами Позивача від 31.01.2016 року, 31.03.2016 року, в яких вказано, що:

Розрахунок транспортування стічних вод по колектору, що розташований по вул. Словянській, ведеться по середньому.

Розрахунок транспортування стічних вод по колектору, що розташований по вул.Визволителів, ведеться по середньому.

Розрахунок транспортування стічних вод по колектору, що розташований по вул.Студентській, із-за некоректної роботи приладу обліку ведеться по середньому.

Таким чином, обєм транспортованих стічних вод за період з листопада 2015 року - квітня 2016 року за приладами обліку Позивача визначити з його вини не можливо.

Відповідач неодноразово намагався урегулювати питання транспортування стічних вод, для чого 18.04.2016 року на адресу позивача був направлений проект договору про надання послуг з транспортування стічних вод який пропонувалось розповсюдити на правовідносини, які виникли з 01.11.2015 року.

Виходячи з того, що договір №63 від 01.01.2009 є розірваним, підстав для задоволення позову не має. За таких обставин відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач, за письмовими поясненнями від 22.06.2016р. фактично заперечує проти доводів відповідача та просить задовольнити позов в повному обсязі.

Так, в обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступне.

Предметом та підставою цього позову є стягнення з КП «Рубіжанське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради на користь позивача заборгованості в сумі 59 208,33 грн. за виконані позивачем послуги за договором № 63 від 01.01.2009р. про надання послуг з транспортування стоків за період з листопада 2015р. по квітень 2016р.

Відповідно до умов договору позивач зобовязується надати відповідачу послуги з транспортування по самопливним колекторам до очисних споруд відповідача господарсько-побутові стоки останнього, орієнтовно в обсязі 1440 куб.м. на рік, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити надані послуги.

Згідно п. 2.1 договору ціна послуг з транспортування 1000 куб.м. стоків встановлена на рівні 63,00 грн.

Додатковою угодою від 01.02.2009 р. ціна послуг була встановлена на рівні 85,00 грн.

Відповідно до п.п. 5.1, 5..2 оплата послуг за даним договором здійснюється відповідачем на протязі 10 банківських днів з дати підписання сторонами акту прийняття-передачі наданих послуг. Оплата здійснюється відповідачем на підставі рахунку позивача.

За фактом наданих позивачем та отриманих відповідачем послуг за договором № 63, позивачем неодноразово були направлені на адресу відповідача акти приймання - передачі наданих послуг з транспортування стоків та рахунки на оплату вартості наданих послуг.

Всього за період з листопада 2015р. по квітень 2016р., відповідачем отримані рахунки на оплату та акти приймання - передачі виконаних послуг на загальну суму 59 208,33 грн., зокрема:

- рахунок на оплату № 1071 від ЗО листопада 2015р. на суму 9 701, 42 грн.;

- рахунок на оплату № 1166 від 31 грудня 2015р. на суму 10 024, 76 грн.;

- рахунок на оплату № 30 від 31 січня 2016р. на суму 10 024, 76 грн.;

- рахунок на оплату № 115 від 29 лютого 2016р. на суму 9 479, 88 грн.;

- рахунок на оплату № 227 від 31 березня 2016р. на суму 10 276, 09 грн.;

- рахунок на оплату № 305 від 30 квітня 2016р. на суму 9 701,42 грн.,

- акт приймання - передачі виконаних послуг від 31.03.2016р. щодо : відповідачем від позивача послуг за договором № 63 від 01.01.2009р. за період : 2015р. по лютий 2016р.;

- акт від 31.03.2016р. про транспортування позивачем, за договором № 63 від 31.03.2016р., стоків в березні 2016р. які належать відповідачу;

- акт від 30.04.2016р. про транспортування позивачем, за договором №63 від 31.03.2016р., стоків в квітні 2016р. які належать відповідачу.

Відповідно до п.9.1. договору № 63, договір вступає в силу з 01.01.2009 р. та діє до 31.12.2009р., але в будь-якому разі - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором.

Згідно п.9.2. договору № 63, зазначається, що у разі якщо за місяць до закінчення строку дії даного договору жодна зі сторін не заявить про відмову від договору чи змінення його умов, даний договір вважається продовженим на наступний на тих самих умовах.

На підтвердження дії договору № 63 між позивачем та відповідачем укладено договір № 17 від 31.03.2016р. щодо погодження заборгованості по платежам та проведення взаємозаліку.

На виконання умов зазначеного договору позивачем починаючи з 01.11.2015р. по сьогоднішній день надаються відповідачу послуги з транспортування господарсько-побутових стоків, що підтверджується листом від 01.04.2016р. за № вих/4/1103 від голови Рубіжанської міської ради.

Відповідачем оплата наданих послуг за період листопад 2014 року - квітень 2016 року здійснена не була, у звязку з чим утворилась заборгованість на вказану суму.

Оскільки сума заборгованості відповідачем в добровільному порядку сплачена не була, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Також, в обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на норми ст.ст. 256,257,526,629,625 ЦК України, ст.ст. 193, 188 ГК України та інші.

Відповідач проти позову заперечив з підстав вказаних у відзиві та додаткових поясненнях та наведених вище.

Оцінивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статей 33, 43 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За приписами статті 638 Цивільного кодексу України, пункту 2 статті 180 Господарського кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2009 року між сторонами у справі був укладений договір про надання послуг з транспортування стоків.

Згідно п. 1.1 договору позивач як виконавець зобовзався надати відповідачу як абоненту послуги з транспортування господарсько-побутових стоків орієнтовно в обсязі 1440 тис. куб.м. на рік, а абонент в свою чергу зобовязався прийняти та оплатити відповідні послуги.

Відповідно до ч.2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 2.1 договору ціна послуг з транспортування господарсько - побутових стоків на момент укладення договору становить 63,00 грн. за 1000 куб.м.

Додатковою угодою №1 від 01.02.2009 р. були внесені зміни в п.2.1 договору та визначено, що ціна послуг з транспортування стоків за 1000 куб.м. з 01.02.2009 р. становить 85,00 грн.

Згідно п. 4.1 договору приймання наданих послуг здійснюється щомісячно, у третій робочий день місяця, наступного за місяцем в якому надавалися послуги і оформлюється актом приймання-передачі, підписаним обома сторонами.

Згідно п.4.2 договору акти приймання-передачі кількості стоків за приборами обліку готує виконавець відповідно до п.3.2 та узгоджує іх з абонентом.

Згідно п. 5.1 договору оплата послуг за договором здійснюється абонентом протягом 10 банківських днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

Згідно п. 9.1 договір вступає в силу з 01 січня 2009 року і діє до 31 грудня 2009 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобовязань за договором.

Згідно п. 9.2 договору якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодна зі сторін на заявить про відмову від договору або про зміну його умов, договір вважаться продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.

Також між сторонами був підписаний додаток №1 до договору «Акт про розмежування ділянок обслуговування каналізаційних мереж.»

Як свідчать матеріали справи, починаючи з листопада 2015 року відповідач не здійснив жодних оплат та не підписав жодного акту наданих послуг з листопада 2015 року та повертав позивачу рахунки і акти без підписання та оплат.

З матеріалів справи вбачається, що 18.11.2015р. позивачем, на адресу відповідача був направлений лист за № 93/217 від 18.11.2015р. з проханням підписати додаткову угоду до договору від 01.11.2015 і як додаток до листа був направлений проект додаткової угоди від 01.11.2015 р. до договору №63 від 01.01.2009 р. та розрахунок вартості послуг.

Згідно п. 1 проекту додаткової угоди від 01.11.2015р. позивач пропонував змінити п. 2.1 договору та викласти його в наступній редакції:

«Ціна послуг з транспортування 1000 куб.м господарських стоків з 01.11.2015 р. становить 985,00 грн. з ПДВ.»

Листом від 30.11.2015 р. за № 20/3890 відповідач відмовився від підписання вказаної додаткової угоди та повернув її позивачу.

Зазначений лист з додатками був отриманий позивачем 03.12.2015 р., що підтверджується відміткою органу поштового звязку на повідомленні про вручення поштового відправлення та не оспорюється позивачем.

Крім того, як свідчить текст листа позивача від 18.11.2015 р. за № 93/217 проект додаткової угоди від 01.11.2015 р. вже поверталась відповідачем за листом віл 12.11.2015 р. за № 20/3748.

При цьому відповідач наголошує, що договір №63 від 01.01.20199 р. є розірваним з моменту отримання позивачем листа від 30.11.2015 р. за № 20/3890, а саме з 03.12.2015 р. відповідно до п. 2.4 договору.

Позивачем вказані доводи відповідача не спростовані.

Відповідно до п. 2.3 договору №63 від 01.01.2009 р. сторони узгодили, що при наявності обставин, які мають значення для собівартості послуг ( збільшення цін на енергоносії, зріст інфляції, зміна інших факторів) виконавець має право здійснити перерахунок послуг, про що письмово повідомляє абонента за 10 календарних днів від дати зміни ціни послуг, з направленням проекту відповідної додаткової угоди до договору.

Згідно п. 9.2 всі зміни і доповнення до договору дійсні лише в тому випадку, коли вони здійснені у письмовій формі, підписані повноважними представниками сторін і скріплені печатками сторін.

Згідно п. 2.4 договору абонент зобовязаний розглянути проект додаткової угоди не пізніше 10 календарних днів з моменту його отримання. В випадку незгоди абонента на зміну ціни послуг, договір вважається розірваним з дати отримання виконавцем письмової відмови абонента від узгодження нової ціни. При відсутності письмової відмови абонента від зміни ціни послуг або не підписання абонентом додаткової угоди у визначений строк нова ціна послуг вважається узгодженою сторонами з дати закінчення терміну для розгляду проекту додаткової угоди і надання послуг за договором здійснюється за новою ціною.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України та пункту 1 статті 180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як було наведено вище та підтверджено матеріалами справи, проект додаткової угоди від 01.11.2015 на зміну ціни вартості послуг був отриманий відповідачем 18.11.2015р. та лист про відмову від підписання вказаної угоди направлений 30.11.2015 р. і отриманий позивачем 03.12.2015 р.

Так, 10-денний строк на підготовлення відповіді на вказаний лист та підписання проекту додаткової угоди слід рахувати з 19.11.2015 р. (наступний день після отримання листа з додатковою угодою), у звязку з чим строк на відповідь закінчується 28.11.2015р., а це є субота неробочий день.

Відповідно до ст. 51 ГПК України строк обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця.

У випадку, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається наступний за ним робочий день.

Відповідно до ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

У разі неможливості використання анаголії закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Виходячи з цього, суд вважає, що останній день, передбачений п. 2.4 договору №63 для розгляду проекту додаткової угоди від 01.11.2015р. якою змінюється ціна послуг за договором припадає на 30.11.2015 р. Перший робочий день понеділок) і саме у зазначену дату відповідач направив позивачу відповідний лист з відмовою від підписання додаткової угоди від 01.11.2015р..

При цьому, як вбачається з матеріалів справи неодноразові листи позивача (від 01.04.2016 № 108/217, від 19.04.2016 р. № 119/217, 121/217. ), до яких додавалися акти приймання-передачі виконаних послуг за період листопад 2015 року березень 2016 року та відповідні рахунки залишалися відповідачем без задоволення, не оплачувалися та поверталися позивачу без виконання (листи відповідача від 20.05.2016 № 20/2384, від 17.04.2016 № 20/1586, від 13.01.2016 № 20/129 та інші). При цьому, листування між сторонами за період листопад 2015 року травень 2016 року свідчить про те, що відповідачем неодноразово було вказано, що договір №63 від 01.01.2009 року є розірваним у звязку із непогодження останнім нової ціни відповідних послуг.

В той же час, підписаний між сторонами договір №17 від 31.03.2016 року узгодження заборгованості за платежами і проведенню взаємозаліку також свідчить про те, що відповідачем була погоджена заборгованість та проведений взаємозалік на суму 22 976,16 щодо транспортування послуг за відповідними рахунками до жовтня 2015 року. Також, як вказує сам позивач, заборгованість за надані послуги утворилась у відповідача саме в період з листопада 2015 року.

Як свідчать матеріали справи та текст позовної заяви, рахунок № 1071 від 30.11.2015 р. на оплату послуг в сумі 9 701,42 грн. був направлений відповідачу 28.04.2016 р., тобто після розірвання договору відповідачем.

При цьому акти про надані послуги в листопаді 2015 року квітні 2016 року сторонами не підписувалися.

Так, як вбачається з листа позивача від 05.04.2016 за № 108/217, останнім в якості додатку до вказаного листа відповідачу направлялися: акт приймання-передачі виконаних робіт від 31.03.2016 про транспортування стоків в період листопад 2015 року лютий 2016 року.

Вказаний акт та рахунки на оплату за листопад 2015 року березень 2016 року були повернуті відповідачем позивачу за листом від 17.05.2016 № 20/2094. При цьому, також було повернуто 2 екземпляри додаткової угоди від 19.04.2016, за якою позивач пропонував збільшити ціну за надані послуги з транспортування 1000 куб.м господарсько-побутових стоків до 892,60 грн.

Статтею 651 Цивільного кодексу України унормовані підстави для зміни або розірвання договору. За приписами цієї норми зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

В даному випадку, сторони, в п. 2.4 договору №63 від 01.01.2009 р. передбачили можливість розірвання вказаного договору в випадку непогодження абонентом відповідачем у справі нової ціни за надані послуги. При цьому, така відмова повинна бути здійснена протягом 10 календарних днів з моменту отримання відповідної додаткової угоди.

Відповідно до частин 2-4 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Як було наведено вище та підтверджено матеріалами справи відповідачем були дотримані вимоги закону та положень договору №63 від 01.01.2009 р. щодо порядку розірвання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

В даному випадку у відповідача виникло право на односторонню відмову від договору згідно п. 2.4 договору №63 від 01.01.2009 р.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст. 15,16 ЦК України, ст20 ГК України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

До обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на порушення інтересу позивача, на захист якого подано позов, або утверджують за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право (інтерес) позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки факт повідомлення відповідача про розірвання вищевказаного договору має місце, договір про надання послуг з транспортування стоків №63 від 01.01.2009 р. є розірваним, у звязку з чим відсутні підстави для стягнення заборгованості за послуги, надані саме в рамках цього договору.

Окрім цього, позивачем не доведено суду визначеного останнім обсягу наданих відповідачу послуг та нарахування відповідної оплати, а також відсутні підписані сторонами акти наданих послуг, як це було передбачено п.п. 4.1, 4.2.

За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 38, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Витрати з оплати судового збору покласти на позивача.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 93 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення - 18.07.2016.

Суддя Т.А. Василенко