ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.07.2016 Справа № 905/2012/16

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Татарині Б.Т, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Лівіні м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля м.Добропілля, м. Білицьке Донецької області

про стягнення 9954,96 грн.

за участі уповноважених сторін:

від позивача ОСОБА_1 довіреність від 30.06.2016р.,

від відповідача не явився.

СУТЬ СПОРУ:

17.06.2016р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Лівіні, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 34651,92 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 30516,84 грн., пені у розмірі 1337,96 грн., 3% річних у розмірі 508,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 2289,12 грн.

В судовому засіданні 04.07.2016р. зменшив суму позову в частині загального боргу в наслідок часткової сплати відповідачем боргу в сумі 24696,96грн., про що свідчить виписка з банківського рахунку.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 1839-ДУ від 2 липня 2015 року в частині розрахунків за поставлену продукцію, внаслідок чого утворилась заборгованість, на суму якої нарахована неустойка і застосована ст. 625 Цивільного кодексу України.

На підтвердження своїх вимог позивачем предявлено копію вказаного договору, копії видаткових накладних та довіреностей на отримувачів продукції.

Представник відповідача не скористався своїм законним правом на участь в судовому засіданні для захисту своїх прав, про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення. Не надано відзив на позов.

Враховуючи достатність документів для вирішення спору, господарський суд вважає можливим вирішити справу без явки представника відповідача.

Перевіряючи надані позивачем документи, якими він обґрунтовує позовні вимоги, заяву про зменшення позовних вимог, господарський суд встановивши фактичні обставини та їх повноту, надавши юридичну оцінку цим обставинам -

ВСТАНОВИВ:

Предметом даного спору є стягнення заборгованості, пені за зобовязаннями та застосування ст. 625 ЦК України. Підставою позову є невиконання відповідачем грошових зобовязань за договором поставки № 1839-ДУ від 02 липня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

При дослідженні матеріалів справи господарським судом встановлено, що за договором поставки № 1839-ДУ від 02 липня 2015 року постачальник (позивач) зобовязався поставити у власність покупця (відповідача) продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними показниками, узгодженими сторонами договором та специфікаціях до нього, а покупець зобовязався прийняти та сплатити поставлену у його власність продукцію у відповідності до умов даного договору.

Пунктом 4.2 договору передбачені умови поставки: DDP Інкотермс 2010 85000 Донецька область, м. Добропілля, вул. Київська 1А, ТОВДТЕК Добропіллявугілля шахта Добропільська. Специфікацією передбачений строк поставки до 30.07.2015 року.

Як доказ поставки постачальник зобовязаний надати покупцю товарно-транспортні документи, перелічені в п. 4.3 договору, зокрема, рахунок. Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товарно-супровідних документах, наданих постачальником (п. 4.7).

Ціни на поставлену продукцію постачальником продукцію за договором встановлюються сторонами у специфікації, яка є невідємної частиною договору (п.5.2).

Розрахунки на поставлену постачальником продукцію за договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та при умові надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених договором. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів за поточного рахунку покупця (п. 5 специфікації).

Пунктом 6.8 договору сторони обумовили, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не сплачено продукції, водночас не більше 5% від вартості своєчасно несплаченої продукції.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами. Сторони дійшли до згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобовязань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2016 року включно. У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань за договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобовязань (п. 8.1).

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як сторонами передбачені всі істотні умови.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на сторін покладається обовязок доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу свої вимог, і свої заперечення.

Господарським судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору відповідно до специфікації поставлений товар на суму 30516,84 грн. (з ПДВ), який отриманий без будь-яких зауважень уповноваженими представниками відповідача за довіреностями.

Відповідно до умов специфікації розрахунки на поставлену постачальником продукцію за договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та при умові надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених договором. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів за поточного рахунку покупця (п. 5 специфікації).

Факт поставки та отримання товару підтверджується наступники документами:

- видаткова накладна № 747 від 12.08.2015 р. на суму 4896,96 грн. (з ПДВ) довіреність №106 від 10.08.2015 р. оплата до 15.11.2016 року;

- видаткова накладна № 752 від 12.08.2015 р. на суму 10560,00 грн. (з ПДВ) довіреність № 109 від 10.08.2015 р. - оплата до 15.11.2016 року;

- видаткова накладна № 753 від 12.08.2015 р. на суму 9240,00 грн. (з ПДВ) довіреність №318 від 10.08.2015 р. - оплата до 15.11.2016 року;

- видаткова накладна № 792 від 03.09.2015 р. на суму 251,40 грн. (з ПДВ) довіреність №634 від 20.08.2015 р. - оплата до 07.12.2016 року;

- видаткова накладна № 793 від 03.09.2015 р. на суму 804,48 грн. (з ПДВ) довіреність №109 від 20.08.2015 р. - оплата до 07.12.2016 року;

- видаткова накладна № 795 від 03.09.2015 р. на суму 4764,00 грн. (з ПДВ) довіреність №305 від 20.08.2015 р. - оплата до 07.12.2016 року.

Довіреності на отримання поставленого позивачем товару мають посилання на договір поставки № 1839-ДУ від 02 липня 2015 року.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається за матеріалів справи та відповідно до п. 5 специфікації, з 16.11.2016 року за накладними №№ 747, 752, 753 та з 08.12.2016 року за накладними №№ 792, 793, 795 у відповідача виникла прострочка оплати поставлено товару.

Відповідачем, після звернення позивача з позовом до господарського суду, здійснена часткова сплата поставленого товару в сумі 24696,96 грн., а саме:

- 15.06.2016 р. в сумі 4896,96 грн. за накладною № 747 від 12.08.2015р.;

- 15.06.2016 р. в сумі 9240,00 грн. за накладною № 753 від 02.07.2015 р.;

- 15.06.2016 р. в сумі 10560,00 грн. за накладною № 752 від 12.08.2015 р.

Даний факт підтверджується звітом о дебетових та кредитових операціях по рахунку позивача з 15.06.2016р. по 15.06.2016р., таким чином сума несплаченої заборгованості за поставлений позивачем товар складає 5819,88 грн.

Оскільки доведено, що відповідач отримав товар і не сплатив його в сумі 5819,88 грн., господарський суд задовольняє позов в цій частині у повному обсязі.

Несвоєчасне виконання грошового зобов'язання стало підставою для нарахування пені в розмірі 1337,96 грн., яка нарахована позивачем за період з 16.11.2015 р. до 10.06.2016 р. по кожній окремій видатковій накладній.

Вирішуючи цю вимогу, господарський суд задовольняє її частково з огляду на наступне.

Згідно главі 49 Цивільного кодексу України пеня являється способом забезпечення виконання зобовязань. Це значить, що зобовязання сплатити пеню, а також її розмір може встановлюватись виключно договором, укладеним в письмовій формі.

Пунктом 6.8 договору сторони обумовили, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно несплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно несплаченої продукції.

За чинним законодавством, пеня стягується за кожний день прострочення боржника за грошовим зобовязанням аж до повного погашення ним боргу (до повного виконання грошового зобовязання). Однак, нарахування пені обмежується відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу і спеціальним Законом, який регулює відповідальність за невиконання грошових зобов'язань - ст.3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22 листопада 1996року, яким встановлено, що розмір пені, передбачений статтями 1 та 2 цього закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня не більш як за шість місяців.

Крім того, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) підпункт перший пункт 2 статті 258 Цивільного кодексу України застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Оскільки доведено і не спростовано відповідачем, що отриманий товар своєчасно не сплачений, правомірно позивач застосовує відповідальність у вигляді пені, в розмірі, передбаченому пунктом 6.8 договору за несвоєчасну оплату продукції.

З огляду на зазначене вище, господарський суд, зробивший власний розрахунок пені, вважає вимоги щодо стягнення пені законними, нарахування позивачем пені за прострочення оплати поставленої продукції в сумі 1337,96 грн. доведеними, а тому ці вимоги підлягають задоволенню.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання зобовязання. Таке нарахування є не зобовязанням кредитора, а є його законним правом.

Позивач скористувався своїм правом і вимагає з винної сторони у простроченні грошового зобовязання сплати борг з урахуванням 3% річних в розмірі 508,00 грн. за період з 16.11.2015р. по 10.06.2016 р. та індексу інфляції в розмірі 2289,12 грн. за період з листопада 2015р. по червень 2016р., які нараховані по кожній видатковій накладній окремо.

Перевіряючи розрахунок позивача, господарський суд задовольняє ці вимоги у повному обсязі за доведеністю підстав.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача, факт сплати частини боргу відповідачем після звернення позивача з позовом до господарського суду, судові витрати покладаються на відповідача у розмірі, сплаченому позивачем.

Керуючись статтями 22, 33,49, 82, 84, 81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю Лівіні до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля м.Добропілля, м. Білицьке Донецької області про стягнення 9954,96 грн. у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (, Донецька область, м. Добропілля 85043, вул. Красноармійська, 1А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Лівіні (, м. Київ - 02232, АДРЕСА_1) заборгованість в сумі 5819,88 грн., пеню в сумі 1337,96 грн., 3% річних в сумі 508,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 2289,12 грн., судові витрати в сумі 1378,00 грн.

Суддя С.Ю. Гринько