ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року Справа № 915/468/16

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю № 1 від 26.11.2015;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 07.09.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/468/16

За позовом: Приватного підприємства Брайловський, пр.-т. Шевченко,29-А,

кв.14, м. Одеса, 65058,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальність Техноторг-Лізинг,

пр.-т. Г.Сталінграду,113/1, м. Миколаїв, 54025,

про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Приватним підприємством Брайловський предявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Техноторг-Лізинг про визнання недійсним п. 2.1.4 Договору фінансового лізингу №1053 укладеного 25.07.2014 р. між ними, з посиланням на те, що п. 2.1.4 спірного договору суперечить діючому законодавству України, а саме ч. 2 ст. 16 Закону України Про фінансовий лізинг, яка містить вичерпний перелік складових лізингових платежів.

У відзиві на позов ТОВ Техноторг-Лізинг позовні вимоги не визнає, посилаючись на їх безпідставність, вважаючи спірний договір, укладений між ним з урахуванням вимог статей 627, 628 ЦК України, отже були вправі визначити склад платежів, оскільки безпосередньо повязані з виконанням договору.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, а представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у відзиві на позов.

01.07.2016 р. від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ст. 69 ГПК України, строк вирішення спору триває два місяці, ухвалою суду від 31.05.2016 р. строк вирішення спору було продовжено на 15 днів, який закінчується 04.07.2016 р., а отже у суду відсутні підстави для задоволення зазначеного клопотання.

Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд визнає, що підстав для задоволення позову нема.

25 липня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Техноторг-Лізинг (Лізингодавець) та Приватним підприємством Брайловський (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 1053 (надалі - Договір лізингу).

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до пункту 1.1. Договору лізингу, Лізингодавець на підставі договору зобов'язується набути у свою власність та передати у користування на визначений строк, трактор колісний NEW HOLLAND Т7060 ціна 1 380 000 грн. з ПДВ, Лізингоодержувача за умовами всіх своїх зобовязань за цим Договором.

Згідно п. 2.1 Договору Лізингоодержувач зобов'язаний:

2.1.1. сплатити лізингодавцю авансовий платіж у розмірі 690000,00грн.

2.1.2. сплатити лізингодавцю разову комісію у розмірі 6900,00грн.

2.1.3. сплачувати лізингодавцю лізингові платежі у розмірі та строки, визначені у Розрахунку лізингових платежів (Додаток №1 до Договору).

2.1.4. сплачувати додаткову комісію Лізингодавцю, тобто ТОВ «Техноторг-Лізинг» після кожної сплати лізингового платежу, яка розраховується за наступною формулою:

С ком. = ЛП*(Кплат./Кдог.-1), де:

С ком. - сума додаткової комісії лізингодавця, що розраховується:

ЛП - лізинговий платіж, який було сплачено у гривнях;

К дог. - розрахунковий коефіцієнт, що за згодою сторін є константою та дорівнює 12,00;

К плат. - розрахунковий коефіцієнт, що за згодою сторін дорівнює курсу закриття міжбанку по дол. США. (значення А8К) в день сплати лізингового платежу. Вказаний курс закриття міжбанку визначається за даними, що містяться на веб-сайті www://udinform.com. /index.рhр?орtіоn=соm_delingquotation &task= forexukrarchive&Itemid=65 відповідний день. При цьому Сторони домовились, що К плат. Не може бути меншим, ніж 13,00.

«=» - знак рівності;

«/» - знак ділення;

«*» - знак множення;

«-» - знак віднімання.

Згідно п.2.9 Договору, Сторони дійшли згоди про те, що Лізингодавець має право у односторонньому порядку, на власний розсуд змінювати черговість погашення заборгованості Лізингоодержувача, що наведена у даному пункті Договору, відпровідним чином обліковуючи платежі, що надходитимуть з боку Лізингоодержувача.

За актом приймання-передачі предмета лізинга від 22.08.2014 № 1053-1 Лізингодавець передав, а Лізингоодержувач прийняв у користування Предмет лізингу.

В грудні 2014 року ПП «Брайловський» направив до ТОВ «Техноторг-Лізинг» листа із проханням переглянути лізинговий платіж по Договору та перенести його на липень, серпень, вересень 2015 року у зв'язку з тим, що виникли фінансові труднощі, а також у зв'язку з тим, що в нього не має можливості скористатися своїми грошовими коштами, які знаходяться на рахунку, відкритому в ПАТ «ІМЕКСБАНК» через те, що даний банк протягом останніх двох місяців не здійснював жодних платежів, оскільки знаходився в критичному фінансовому стані.

Внаслідок розгляду вищевказаного листа, ТОВ «Техноторг-Лізинг» здійснило перерахунок лізингових платежів за Договором та укладено Додаток № 1 у новій редакції.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями частини другої статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначений перелік платежів, що можуть включатися до лізингового платежу: сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Отже, з аналізу змісту наведених правових норм та положень ч. 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" вбачається, що дана стаття визначає у загальному вигляді можливий склад лізингових платежів і не встановлює вичерпний перелік складових платежів, які можуть включати в себе лізингові платежі, та дозволяє сторонам вільно визначитися з іншими витратами лізингодавця, які на їх розсуд мають бути включені до складу лізингових платежів, оскільки безпосередньо пов'язані з виконанням договору

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони погодили у п. 2.1. Договору сплату позивачем, крім сплати разової комісії у розмірі 6900 грн., додаткову комісію за певною формулою, за якою Лізингоодержувач самостійно здійснює розрахунок додаткової комісії (винагороди, компенсації), яка сплачується окремо від лізингового платежу, передбаченого Додатком 1 до Договору, і яка за своєю суттю є платежем, ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» - інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу у зв'язку із присутністю імпортної складової у структурі предмету лізингу.

Отже, за умовами договору сторони визначили порядок сплати як лізингового платежу, так і додаткової комісії (винагороди чи компенсації) у гривнях залежно від курсу гривні до долару США. При цьому, використання формули розрахунку такої винагороди є правомірним, оскільки сторонами чітко встановлено порядок розрахунку винагороди за визначеною сторонами у договорі формулою.

Такаж сама позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України в від 04.12.2012 у справі №5021/663/12.

В свою чергу, згідно із ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 вказаного кодексу закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин, що зазначено в абз. 4 пп. 2.1 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 р.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту існування обставин, з якими норми чинного законодавства пов'язують недійсність правочину, або його частини.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі ст.49 ГПК України, судові витрати з оплати позову судовим збором покладаються на позивача.

У судовому засіданні, згідно ст.85 ПК України, оголошено вступну та резолютивні частини рішення.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову Приватного підприємства Брайловський відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 11.07.2016 р.

Суддя С.М. Коваль