ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р.Справа № 922/1572/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державний університет телекомунікацій, м. Київ
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про визнання недійсним договору та повернення майна
за участю представників сторін:

прокурора - Захарова Н.О., служб. посв. № 032956 від 10.04.2015р.;

позивача - Голіна О.Ю., дов. № 61 від 20.04.2016р.;

3-ї особи - Носик М.К., дов. № 01/1878 від 24.12.2015р.;

відповідача - ОСОБА_4, дов. б/н від 06.06.2016р.; ОСОБА_1, особисто за паспортом

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Харківській області звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення № 5702-Н від 20.01.2014р., укладений між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Харківській області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 про передачу в строкове платне користування окремого індивідуально визначеного майна, а саме: нежитлових приміщень - кімната № 20 на 2-му поверсі двоповерхового виробничого будинку (літ. "Р-2", інв. № 80285), загальною площею 72,6 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі Державного університету телекомунікацій; припинити зобов'язання за договором оренди № 5702-Н від 20.01.2014р. на майбутнє; зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 звільнити та повернути окреме індивідуально визначене майно, а саме: нежитлові приміщення - кімната № 20 на 2-му поверсі двоповерхового виробничого будинку (літ. "Р-2", інв. № 80285), загальною площею 72,6 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1, вартістю згідно висновку про вартість майна 152 000,00грн., що знаходиться на балансі Державного університету телекомунікацій за актом приймання-передачі орендованого майна; судові витрати зі сплати судового збору прокурор просить покласти на відповідача.

Прокурор позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області позовні вимоги прокурора підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі, а саме: визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення № 5702-Н від 20.01.2014р., припинити зобов'язання за договором оренди № 5702-Н від 20.01.2014р. на майбутнє та зобов'язати відповідача звільнити та повернути орендовані приміщення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача проти позову заперечує, посилаючись на те, що на даний час відсутні чинники, які б суперечили інтересам держави, нормативній базі, що не дозволяють Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 орендувати приміщення в Державному університеті телекомунікацій, вважає, що передача в оренду нежитлових приміщень не суперечить вимогам чинного законодавства України. В обґрунтування своїх доводів посилається на Закону України "Про вищу освіту" та на ч.2 п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності".

Відповідач у відзиві на позов та в судовому засіданні проти позову заперечує, просить суд в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що спірний договір оренди укладений відповідно до вимог чинного законодавства, використання орендованого приміщення не заважає навчальному процесу, тому вважає позовні вимоги прокурора необґрунтованими та безпідставними.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

Харківською місцевою прокуратурою № 1 на виконання доручення прокуратури Харківської області № 04/2/2-218-16 від 25.02.2016р. проведено перевірку дотримання вимог законодавства України щодо законності використання майна закладів освіти, в ході якої встановлено порушення посадовими особами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Закону України "Про освіту" під час використання майна закладів освіти державної форми власності.

За результатами даної перевірки прокуратурою було встановлено, що 20.01.2014р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) укладено договір оренди № 5702-Н (далі договір оренди), за умовами якого Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області передало відповідачу в строкове платне користування окреме індивідуального визначене майно, а саме: нежитлове приміщення - кімната № 20 на другому поверсі двоповерхового виробничого будинку літ. "Р-2", інв. № 80285, загальною площею 72,6 м.кв., розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Дана будівля знаходиться на балансі Державного університету телекомунікацій.

За умовами п.1.2 договору оренди державне майно передано в оренду з метою розміщення швейного виробництва.

20.01.2014р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та відповідачем було підписано акт приймання-передачі орендованого приміщення Державного університету телекомунікацій, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Договір укладено строком на два роки одинадцять місяців з 20.01.2014р. по 20.12.2016р. (п.10.1 договору).

Прокурор вважає, що державне майно передано в оренду з порушенням норм чинного законодавства, у зв'язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 53 Конституції України держава забезпечує доступність і безоплатність освіти в державних і комунальних навчальних закладах, розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно- технічної, вищої і післядипломної освіти.

Статтею 4 Закону України "Про освіту" передбачено, що держава визнає освіту пріоритетною сферою соціально-економічного, духовного і культурного розвитку суспільства.

Навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу (ч.2 ст.18 Закону України "Про освіту").

Частиною 1 ст. 63 Закону України "Про освіту" визначено, що матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Таким чином, об'єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємств системи освіти.

Згідно із ч.5 ст.63 Закону України "Про освіту" об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Як було встановлено судом, державне майно, а саме: нежитлове приміщення - кімната № 20 на другому поверсі двоповерхового виробничого будинку літ. "Р-2", інв. № 80285, загальною площею 72,6 м.кв., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 передано в оренду з метою розміщення швейного виробництва.

Згідно інформації, зазначеної у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є, зокрема: виробництво верхнього одягу, ремонт інших побутових виробів і предметів особистого вжитку, неспеціалізована оптова торгівля тощо.

Враховуючи викладене, судом вбачається, що приміщення, передане в оренду відповідачу, використовується останнім для цілей, не пов'язаних з навчально-виховним процесом, тобто використовується не за призначенням, як того вимагають норми Закону України "Про освіту", зокрема, ч.5 ст.63.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже було встановлено судом, предметом спірного договору оренди є державне майно, що перебуває на балансі Державного університету телекомунікацій.

Спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оренди державного майна є Закон України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення. Загальнодержавне значення мають: об'єкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, якими зокрема є об'єкти освіти, крім навчальних закладів, майно яких вноситься до статутного капіталу публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету (абзац одинадцятий пункту "б" частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна).

Таким чином, суд дійшов висновку, що передача в оренду нежитлового приміщення, яке є об'єктом державної власності та фінансується з державного бюджету для здійснення діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом (розміщення швейного виробництва), суперечить вимогам чинного законодавства, що є безумовною підставою для визнання цього правочину недійсним.

Згідно із приписами ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 зазначеного Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 1 ст.207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що спірний договір було укладено з порушенням вимог діючого законодавства, що є підставою, відповідно до ч. 1 ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України, для визнання договору недійсним, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача та Державного університету телекомунікацій з посиланням на норми Закону України "Про вищу освіту" судом не приймаються, оскільки вони не спростовують висновків суду про те, що здавання в оренду державного майна за спірним договором суперечить приписам чинного законодавства, зокрема ч.2 ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює спірні правовідносини.

Що стосується посилання Державного університету телекомунікацій на ч. 2 п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 за N 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності", якою передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі, воно також не може бути прийнято судом до уваги, оскільки, постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно - правовим актом та не може йому суперечити.

З цих же підстав суд не приймає заперечення відповідача щодо відсутності заборгованості по орендній платі, а також стосовно того, що діяльність відповідача не заважає навчальному процесу, оскільки ці доводи відповідача також не спростовують висновків суду про те, що передача в оренду нежитлового приміщення, яке є об'єктом державної власності та фінансується з державного бюджету для здійснення діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом (розміщення швейного виробництва), суперечить вимогам чинного законодавства, що є безумовною підставою для визнання цього правочину недійсним.

Щодо позовної вимоги в частині припинення зобов'язання за договором оренди № 5702-Н від 20.01.2014р. на майбутнє, заявленої прокурором у позові, суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 207 Господарського кодексу України передбачена можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє.

Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором оренди), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє (п.2.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Оскільки відповідач здійснив користування приміщенням, договір оренди підлягає визнанню недійсним лише на майбутнє, тому позовна вимога в цій частині є обґрунтованою, правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача звільнити та повернути окреме індивідуально визначене майно, а саме: нежитлове приміщення - кімната № 20 на 2-му поверсі двоповерхового виробничого будинку (літ. "Р-2", інв. № 80285), загальною площею 72,6 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1, вартістю згідно висновку про вартість майна 152 000,00грн., що знаходиться на балансі Державного університету телекомунікацій за актом приймання-передачі орендованого майна, суд виходить з наступного.

За приписами ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За таких підстав, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог прокурора про зобов'язання відповідача звільнити та повернути окреме індивідуально визначене майно, а саме: нежитлове приміщення - кімната № 20 на 2-му поверсі двоповерхового виробничого будинку (літ. "Р-2", інв. № 80285), загальною площею 72,6 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1,що знаходиться на балансі Державного університету телекомунікацій за актом приймання-передачі орендованого майна.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора є цілком обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст. 53 Конституції України, ст.ст.203, 215, 216, 785 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України, ст.ст.4, 63 Закону України "Про освіту", ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення № 5702-Н від 20.01.2014р., укладений між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Харківській області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Припинити зобов'язання за договором оренди нежитлового приміщення № 5702-Н від 20.01.2014р. на майбутнє.

Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, ідент. номер НОМЕР_1 (АДРЕСА_2) звільнити та повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Харківській області, (61024, м. Харків, вул. Гуданова, 18) окреме індивідуально визначене майно, а саме: нежитлові приміщення - кімната № 20 на 2-му поверсі двоповерхового виробничого будинку (літ. "Р-2", інв. № 80285), загальною площею 72,6 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1, вартістю згідно висновку про вартість майна 152 000,00грн., що знаходиться на балансі Державного університету телекомунікацій за актом приймання-передачі орендованого майна.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідент. номер НОМЕР_1 (АДРЕСА_2) судовий збір в розмірі 2 756,00грн. за таким реквізитами: прокуратура Харківської області, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.07.2016 р.

Суддя Т.А. Лавренюк