ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2016 р. Справа № 913/407/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

до Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства «Агро Восток»

про стягнення 4943231,28 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

обставини справи:

18.04.2016 року до Господарського суду Київської області на підставі ст. 15, 17 Господарського процесуального кодексу України з Господарського суду Луганської області, за встановленою підсудністю, надійшли матеріали справи № 913/407/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в собі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства «Агро Восток» про стягнення 4943231,28 грн.

Згідно автоматизованого розподілу справ, справу № 913/407/16 передано до провадження судді Господарського суду Київської області Карпечкіну Т.П. для розгляду справи по суті.

Ухвалою від 21.04.2016 року справу № 913/407/16 до свого провадження та призначено до розгляду на 16.05.2016 року.

В судовому засіданні 16.05.2016 року, у відповідності до ст. 77 ГПК України, судом оголошувалась перерва в розгляді справи на 19.05.2016 року.

16.05.2016 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 19.05.2016 року, представники сторін не зявилися, відповідач вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 21.04.2016 року не виконав, позивач про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 15.06.2016 року.

В судовому засіданні 15.06.2016 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач зазначив, що за період розгляду справи в суді заборгованість за Договором кредитної лінії № 17 від 11.03.2011 року станом на 08.06.2016 року збільшилась і загальна сума боргу складає 5 278 830,17 грн. у тому числі: 2 459 900,00 грн. боргу по кредиту з 01.08.2014 року по 07.06.2016 року; 934 005,96 грн. відсотків по кредиту з 07.07.2014 року по 07.06.2016 року; 128 751,60 грн. 3% річних по простроченому основному боргу з 01.08.2014 року по 07.06.2016 року; 26 419,40 грн. 3% річних по прострочених відсотках з 07.07.2014 року по 07.06.2016 року; 1522 864,82 грн. інфляційних втрат з вересня 2014 року по квітень 2016 року за прострочення сплати кредиту; 206 888,39 грн. інфляційних втрат з серпня 2014 року по квітень 2016 року за прострочення сплати відсотків за кредитом.

В судовому засіданні 15.06.2016 року відповідач надав відзив на позов, в якому проти позову заперечував.

У звязку з чим, в судовому засіданні 15.06.2016 року оголошувалась перерва до 23.06.2016 року. Також, ухвалою від 15.06.2016 року продовжено строк розгляду справи.

В судове засідання 23.06.2016 року позивач не зявився, на виконання вимог суду надав письмові пояснення та подав клопотаня про розгляд справи за відсутності його представника. Представник відповідача в судове засідання 23.06.2016 року не зявився.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази та пояснення, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (позивач, Позикодавець) та Приватним науково-виробничим сільськогосподарським підприємством «Агро-Восток» (відповідач, Позичальник) був укладений Договір кредитної лінії № 17 від 11.03.2011 року, змінами та доповненнями, внесеними Додатковим договором № 1 від 29.07.2011 року, Додатковим договором № 2 від 20.12.2011 року, Додатковим договором № 3 від 10.09.2012 року, Додатковим договором №4 від 18.02.2014 року (далі - Кредитний договір).

Відповідно п.п. 2.1.-2.4. Кредитного договору Банк зобов'язується надати, а Позичальник отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені Договором строки Кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування Кредитом. Кредит надається у вигляді невідновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 10.09.2014 року.

Позичальник зобов'язався не пізніше останнього Банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування Кредитом у межах встановленого у звітному періоді Діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період. У разі, якщо Діючий ліміт кредитування буде вичерпано, Позичальник має право отримати наступний транш в межах Діючого ліміту кредитування лише за умови погашення попередньої заборгованості за Договором.

Також, Позичальник зобовязався здійснювати погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання незалежно від діючого ліміту кредитування. Максимальний ліміт кредитування встановлено в розмірі 3 510 000,00 грн.

Крім того, сторонами встановлено зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з графіком, за яким з наданих коштів в межах ліміту кредитування в загальній сумі 3510000 грн., позичальник мав в строк до 31.10.2013 року погасити 350000 грн., в строк до 30.11.2013 року 350000 грн., в строк до 31.12.2013 року 350000 грн., в строк з 01.01.2014 року до 10.03.2014 року 1230 000,00 грн. та в строк з 01.03.2014 року до 10.03.2014 року 1230 000,00 грн.

18.02.2014 згідно Додаткового договору №4 від 18.02.2014 року сторони погодили максимальний ліміт кредитування в сумі 2 459 900,00 грн. та погодили графік збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування, за яким до 31.07.2014 року (включно) ліміт було встановлено в сумі 2 459 900,00 грн., в період з 01.08.2014 року до 31.08.2014 року (включно) - 2 409 900,00 грн., в період з 01.09.2014 року по 10.09.2014 року (включно) - 2 359 900,00 грн.

Пунктами 2.7.- 2.7.2. Кредитного договору передбачено, що за користування Кредитом Позичальник зобовязаний сплачувати Банку проценти, які розраховуються Банком на основі процентної ставки в розмірі 19 процентів річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному Договором. Проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості Позичальника за Кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі Кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим Договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

За умовами кредитування, передбаченими п. 3.1.1. та п. 3.1.2. Кредитного договору, Банк проводить надання Кредиту в безготівковій формі шляхом сплати платіжних документів, наданих Позичальником, або шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритий у Банку, для подальшої сплати платіжних документів згідно з цільовим призначенням Кредиту. Надання Кредиту або тієї чи іншої його частини на умовах цього Договору здійснюється Банком протягом п'яти Банківських днів після виконання Позичальником усіх та кожної з Умов надання цього Договору та після надання Банку документів, що підтверджують потребу в кредитних коштах (договорів, рахунків-фактур тощо), а також заявки Позичальника, підписаної керівником і головним бухгалтером Позичальника.

Позивач зазначає, що Банк свої обовязки, передбачені Кредитним договором, виконав повністю та належним чином.

Пунктом 5.3.2. Кредитного договору Позичальника зобовязано точно в строки, обумовлені Договором, погашати Кредит та своєчасно сплачувати плату (проценти) за користування Кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобовязань за Договором на першу вимогу Банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в Договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.

Згідно з п. 2.7.3. Додаткового договору №3 від 10.09.2012 року, нараховані за період з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення Позичальником Кредиту (або його частки) проценти (з урахуванням положень п. 2.7.4. цього Договору) повинні бути сплачені Позичальником не пізніше пятого числа місяця, а в разі дострокового погашення Кредиту - одночасно з погашенням Кредиту.

Згідно з п. 3.3.1. Кредитного договору Банк має право у випадку, якщо будуть мати будь-які або всі можливі випадки невиконання Позичальником та Поручителем взятих на себе обов'язків та недотримання умов, передбачених цим Договором та/або Документами забезпечення, вимагати негайного повернення суми Кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування Кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті за цим Договором), у тому числі, але не виключно, якщо Позичальник вчасно не сплатив суму Кредиту, її частину або проценти за користування Кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим Договором.

Відповідно до п. 3.3.2. Кредитного договору, після отримання Позичальником від Банку листа з повідомленням про вручення щодо відкликання Кредиту Позичальник зобовязаний не пізніше двадцяти банківських днів з моменту вручення такого листа здійснити повне погашення Кредиту (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування Кредитом та інші платежі, що підлягають сплаті Позичальником на користь Банку відповідно до умов Договору).

Пунктами 7.1., 7.1.1. Кредитного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань, передбачених положеннями цього Договору, Банк має право застосувати до Позичальника пеню на користь Банку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 9.1. Кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобовязань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування ним, комісійних винагород, штрафних санкцій, неустойки, пені та інших платежів), що передбачені умовами цього Договору.

Однак, як зазначає позивач, відповідач (Позичальник) порушив умови Кредитного договору, своєчасно та в повному обсязі не повернув суму кредиту та не сплатив проценти за користування кредитом.

У звязку з чим, станом на момент звернення позивача до суду за відповідачем утворилась заборгованість за Договором кредитної лінії № 17 від 11.03.2011 року.

Зокрема, (з врахуванням заяви про збільшення станом на момент розгляду справи) за відповідачем рахується заборгованість в сумі 2 459 900,00 грн. боргу по кредиту з 01.08.2014 року по 07.06.2016 року та 934 005,96 грн. відсотків по кредиту з 07.07.2014 року по 07.06.2016 року.

Також, у звязку з простроченням відповідачем термінів повернення кредиту та сплати відсотків, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача також 128 751,60 грн. 3% річних по простроченому основному боргу за період з 01.08.2014 року по 07.06.2016 року; 26 419,40 грн. 3% річних по прострочених відсотках з 07.07.2014 року по 07.06.2016 року; 1 522 864,82 грн. інфляційних втрат з вересня 2014 року по квітень 2016 року за прострочення сплати кредиту; 206 888,39 грн. інфляційних втрат з серпня 2014 року по квітень 2016 року за прострочення сплати відсотків за кредитом.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив на позов, в яком позовні вимоги заперечував, зазначив, що остаточний термін повернення не пізніше 10.09.2014 року, відповідно прострочення настає з 11.09.2014 року, однак позивач в розрахунку інфляційних нарахувань та процентів річних за прострочення грошових зобовязань зазначає початок періоду розрахунку з 01.08.2014 року.

Крім того, при здійсненні розрахунку інфляційних втрат позивач використовує індекси інфляції, які не відповідають дійсності. Зокрема, при розрахунку інфляційних втрат за період з вересня 2014 року по грудень 2015 року позивач використовує індекс інфляції за вересень в розмірі 102,3%, в той час як за офіційними даними Міністерством статистики України за вказаний період індекс інфляції був встановлений на рівні 102,9%.

Також відповідач зазначає, що не отримував від позивача ОСОБА_1 № 46-02/339 від 14.12.2015 року про повернення кредиту за Договором кредитної лінії № 17 від 11.03.2011 року.

Також, відповідач у відзиві зазначає, що він є юридичною особою, яка була зареєстрована в Єдиному державному ре єстрі юридичних осіб 31.01.2000 року. Місцем знаходження відповідача до недавнього часу була - вул. Польова, 2, сел. Широкий, Станично-Луганський район, Луганська область.

В період з червня 2014 року на території Луганської області, включаючи сел. Широкий Станично-Луганського району, проводяться активні військові дії та антитерористична операція, яка згідно зі ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збере ження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 вважається розпочатою з 13.04.2014 року.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населе них пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02.12.2015 року № 1275-р сел. Широкий Станично-Луганського району Луганської області віднесено до населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлений мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями.

Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованос ті із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитни ми договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

При цьому, відповідач вважає питання стягнення інфляційних та річних не врегульованим і просить застосувати аналогію закону до вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нара хувань та трьох процентів річних, як для наведеної в Законі України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» заборони нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є кредитим договором, за яким, згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно з п. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України визначено якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши викладені в запереченнях на позов обставини та враховуючи наявні у справі докази, судом встановлено, що відповідно до п. 3.1 та п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 року № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, на заявлені у справі 3% річних та інфляційні, які не є неустойкою чи штрафними санкціями, не поширюється встановлений Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» мораторій.

Остаточний термін повернення всієї суми кредиту припадав на 10.09.2014 року (включно), тобто відповідач мав повернути кредитні кошти в повному обсязі в термін, визначений умовами Договору, що не залежить від факту надіслання кредитором відповідної вимоги (передбачалась Кредитним договором в разі дострокового відкликання кредиту).

Таким чином, факт надіслання вимоги про сплату заборгованості не впливає на результат вирішення спору, оскільки заявлена у справі заборгованість виникає в строки, встановлені Кредитним договором не залежно від надіслання вимоги кредитора.

Дослідивши розрахунок позову, судом встановлено, що наведені в розрахунку нарахування 3% річних та інфляційних з 01.08.2014 року проведені не на всю суму заборгованості.

Зокрема, як сторони домовились в Додатковому договорі №4 від 18.02.2014 року, на максимальний ліміт кредитування в сумі 2 459 900,00 грн. графік передбачав збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування: до 31.07.2014 року (включно) 2459 900,00 грн., в період з 01.08.2014 року до 31.08.2014 року (включно) 2 409 900,00 грн., в період з 01.09.2014 року по 10.09.2014 року (включно) 2 359 900,00 грн.

Таким чином, станом на 01.08.2014 року Позичальником мало бути сплачено 50000 грн. для забезпечення встановленого графіком з 01.08.2014 року ліміту кредитування в сумі 2 409 900,00 грн., після чого станом на 01.09.2014 року Позичальником мало бути сплачено ще 50000 грн. і з 11.09.2014 року мала бути погашена вся сума кредиту, тобто сплачено решту 2309900 грн.

Як вбачається з розрахунку основного боргу по поверненню кредиту, у звязку з несплатою відповідачем до 01.08.2014 року 50000 грн., відповідна сума з 01.08.2014 року була віднесена на прострочку, аналогічно, наступна сума 50000 грн. була віднесена на прострочку з 01.09.2014 року і решта непогашеної суми кредиту була віднесена на прострочку з 11.09.2014 року, що відповідає фактичним обставинам справи.

Дослідивши розрахунок позову, судом встановлено, що з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року річні та інфляційні нараховувались на суму основного боргу 50000 грн., що є правомірним.

В період з 01.09.2014 року по 10.09.2014 року інфляційні правомірно нараховувались на 100000 грн. Однак, в розрахунку 3% річних допущено помилку, оскільки з 01.09.2014 року загальна заборгованість складала 100000 грн., а не 150000 грн., як нараховано позивачем. Таким чином, за відповідний період з 01.09.2014 року по 10.09.20914 року 3% річних мали нараховуватись на суму 100000 грн., відповідно складають 82,19 грн. замість нарахованих 123,29 грн., тому 3% річних підлягають частковому задоволенню. В решті розрахунок 3% річних є правомірним.

Щодо посилань відповідача на застосування неправильних індексів інфляції, судом встановлено, що фактично позивачем застосовано індекси інфляції, менші, ніж діяли (102,3% замість 102,9%), що не призвело до збільшення суми нарахування і інфляційні на суму боргу підлягають задоволенню в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог.

В частині нарахувань процентів за користування кредитом, відповідачем заперечень не надано.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані і підлягають задоволенню в частині стягнення 2 459 900,00 грн. боргу по кредиту, 934 005,96 грн. відсотків по кредиту, 128 710,50 грн. 3% річних по простроченому основному боргу, 26 419,40 грн. 3% річних по прострочених відсотках, 1 522 864,82 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту, 206 888,39 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати відсотків за кредитом В решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства «Агро-Восток» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Глиняна, 45а, оф. 4, код 24850683) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, 40-а, код 09304612) 2 459 900,00 грн. боргу по кредиту, 934 005,96 грн. відсотків по кредиту, 128 710,50 грн. 3% річних по простроченому основному боргу, 26 419,40 грн. 3% річних по прострочених відсотках, 1 522 864,82 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту, 206 888,39 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати відсотків за кредитом та 79181,83 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 30.06.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін