РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р. Справа № 902/84/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Мельник О.В. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Романчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 24.03.16 р. у справі №902/84/16 (суддя Колбасов Ф.Ф.)

за позовом Вінницького національного аграрного університету ( м. Вінниця)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Вінницька область, с.Агрономічне)

про звільнення приміщення шляхом виселення

за участю представників:

позивача - Зарічна Н.М., представник, довіреність в справі; Служалюк М.О., представник, довіреність в справі;

відповідача - не з'явився.

Судом роз'яснено представникам позивача права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Вінницький національний аграрний університет звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зобов'язання повернути Вінницькому національному аграрному університету об'єкт оренди шляхом виселення.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 24.03.2016р. позов задоволено.

Зобов'язано звільнити шляхом виселення займане фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 приміщення, а саме: вбудовані приміщення в кафе-пекарні з прибудовою, площею 139,1 кв.м., розміщені за адресою: АДРЕСА_1 на користь Вінницького національного аграрного університету.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 1378,00 грн. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що сторони уклали договір у специфічний спосіб - судовий, за яким волевиявлення сторін затверджене судовим рішенням та вступає в дію з моменту набрання чинності самого судового рішення, а тому договірні відносини між сторонами виникли, в т.ч. й щодо п'ятирічного строку договору, з моменту набрання законної сили рішення господарського суду Вінницької області від 21.09.2006р. по справі № 7/141-06, а саме 08.10.2006р., та припиняє свою дію 08.10.2016р.

Вінницький національний аграрний університет надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу (№12-46-733 від 22.04.2016), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, просить розглядати справу без участі його повноважного представника.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.04.2016р. апеляційна скарга була повернута скаржнику на підставі п. 4 ч.1 ст. 97 ГПК України.

Усунувши недоліки, зазначені в ухвалі від 26.04.2016р., відповідач повторно звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою та одночасно надав клопотання про поновлення пропущеного строку.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.06.2016р. поновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

В судовому засіданні 12.07.2016р. представники позивача заперечили доводи апеляційної скарги, вважають її доводи безпідставними та необґрунтованими, тому просять залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач в судове засідання 12.07.2016р. не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито необхідних заходів для повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників позивача в судовому засіданні 12.07.2016р., колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 01.11.2005р. між Дослідним господарством Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди № 01/11 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно вбудовані нежитлові приміщення в кафе-пекарні з прибудовою (далі - майно), площею 139,1 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі ДГ Вінницької ДСГДС, вартість якого визначена згідно з актом оцінки і становить за експертною оцінкою сімдесят дві тисячі вісімсот двадцять одна грн. Майно передається в оренду з метою розміщення кафе.

Сторони визначили, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна (п. 2.1 договору).

Згідно п. 2.2. договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до пункту 5.7. договору у разі припинення або розірвання договору орендар зобов'язується повернути орендодавцеві або підприємству, вказаному орендодавцем, орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що договір оренди укладено строком на 5 років з 01.11.2005р. до 31.10.2010р. включно.

Згідно п. 10.6 договору у разі відсутності заяви сторін про припинення або зміну цього договору, про закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 10.6 договору).

02.11.2005р. на виконання п. 2.1. договору оренди № 01/11 від 01.11.2005р. орендодавець передав, а орендар прийняв у користування приміщення площею 139,1 кв.м., яке розміщене за адресою: Вінницька область, АДРЕСА_1, що стверджується копією акту прийому-передачі приміщення від 02.11.2005р.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 21.09.2006р. по справі №7/141-06 договір оренди № 01/11 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 01.11.2005р. визнано дійсним.

Відповідно до Постанови Президії НААН від 18.08.2010р. "Про внесення змін до постанов Президії УААН" та наказу №69 від 07.09.2010р. "Про найменування установ, підприємств та організацій НААН України", наказом № 01-01/32 від 17.12.2010р. Державного підприємства "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Української академії агарних наук" назву підприємства було змінено на Державне підприємство "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України".

Постановою Кабінету Міністрів України № 61 від 25.01.2012р. Державне підприємство "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України" передано до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 94 від 28.02.2012р. Державне підприємство "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України" перейменовано на Державне підприємство "Агрономічне".

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 08.08.2012 року №492 "Про реорганізацію Державного підприємства "Агрономічне" державне підприємство "Агрономічне" було реорганізовано шляхом приєднання до Вінницького національного аграрного університету в якості відокремленого структурного підрозділу без права юридичної особи. Згідно акту приймання-передачі, затвердженого заступником Міністра аграрної політики та продовольства України 13.11.2012р. до Вінницького національного аграрного університету було передано цілісний майновий комплекс реорганізованого ДП "Агрономічне", в тому рахунку кафе-пекарня з прибудовою площею 139,1 кв.м. та земельні ділянки, що були закріплені за державним підприємством "Агрономічним". Таким чином, університет є правонаступником майнових прав та обов'язків Державного підприємства "Агрономічне".

Відповідно до наказу Вінницького національного аграрного університету від 01.11.2012 року №295 створено Науково-дослідне господарство "Агрономічне" Вінницького національного агарного університету як відокремлений структурний підрозділ. Згідно наказу Вінницького національного аграрного університету від 15.11.2012р. №309 "Про передачу в оперативне управління НДГ "Агрономічне ВНАУ" актом приймання-передачі від Вінницького національного аграрного університету в оперативне управління Науково-дослідному господарству "Агрономічне" Вінницького національного аграрного університету , як відокремленому структурному підрозділу позивача, було передано в оперативне управління будівлі, активи, зобов'язання, архівну та бухгалтерську документацію, в тому числі кафе-пекарню з прибудовою, площею 139,1 кв.м., яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 року №87-р "Про передачу цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи до сфери управління Міністерства освіти і науки" Вінницький національний аграрний університет передано із сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України до сфери управління Міністерства освіти і науки України. Відповідно до зазначеного розпорядження актом приймання передачі цілісний майновий комплекс Вінницького національного аграрного університету, в тому числі і кафе-пекарню з прибудовою, площею 139,1 кв.м., яка розміщена за адресою: Вінницький район, АДРЕСА_1, передано із сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України до сфери управління Міністерства освіти і науки України.

В 2015 році, відповідно до умов договору оренди № 01/11 від 01.11.2005р., позивач направив відповідачу листи від 31.08.2015р. № 47, від 06.11.2015р., № 58 від. 23.11.2015р. № 59 про розірвання договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 01/11 від 01.11.2005р. у зв'язку з закінченням терміну дії договору та з проханням повернути орендодавцю об'єкт оренди, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями листів, повідомлень поштового відправлення про їх вручення, фіскального чеку від 01.09.2015р. (а.с. 27-33).

Відповідач заперечив щодо припинення дії договору у заяві № 35/809 від 11.12.2015р., посилаючись на те, що договір оренди № 01/11 від 01.11.2005р. став чинним з 08.10.2006р., а саме: з моменту набрання чинності рішення суду від 21.09.2006р. по справі 7/141-06, тому п'ятирічний термін дії договору слід обраховувати саме з цієї дати.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогою про звільнення шляхом виселення займаного приміщення, оскільки відповідач орендоване майно не звільнив.

Судом першої інстанції, вимога позивача, яка викладена у додатку від 19.02.2016р. № 12-46-263 до позовної заяви, розцінена як зміна предмету позову та прийнята до розгляду відповідно до ст. 22 ГПК України, оскільки заявлена до початку розгляду спору по суті та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору та є обов'язковим до виконання.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За правовою природою укладений сторонами договір від 01.11.2005р. є договором найму (оренди), за яким, відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Оскільки орендоване майно, відповідно до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 01/11 від 01.11.2005р., є державним, то на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частина перша статті 17 Закону передбачає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Згідно п.10.1 договору, договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 01/11 від 01.11.2005р. було укладено строком на 5 років з 01.11.2005р. до 31.10.2010р. включно.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно частини другої статті 17 Закону України та частини четвертої статті 284 ГК України у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Приписами частини першої статті 764 ЦК України встановлено, що у випадку, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У пункті 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, про те, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Умовами договору оренди № 01/11 від 01.11.2005р. передбачено, що у разі відсутності заяви сторін про припинення або зміну цього договору, про закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 10.6 договору).

Судом встановлено, що договір був продовженим з 01.11.2010р. до 31.10.2015 р. включно на підставі п. 10.6 договору, оскільки орендар і орендодавець не вимагали припинення договору оренди № 01/11 від 01.11.2005р. у період жовтень-листопад 2010 року.

В подальшому, позивачем у встановленому нормами статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статті 764 ЦК України та п. 10.6 договору порядку надіслано відповідачу листи № 47 від 31.08.2015р., № 58 від 06.11.2015р., № 59 від 23.11.2015р. про розірвання договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 01/11 від 01.11.2005р., та з проханням повернути орендодавцю об'єкт оренди (а.с. 27-33).

Доказів повернення відповідачем позивачу об'єкта оренди за договором станом на час розгляду справи суду не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Статтею 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Приписами частини першої статті 27 Закону визначено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Відповідно до пункту 5.7 договору у разі припинення або розірвання договору орендар зобов'язується повернути орендодавцеві або підприємству, вказаному орендодавцем, орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача щодо звільнення відповідачем приміщення, а саме: вбудовані приміщення в кафе-пекарні з прибудовою, площею 139,1 кв.м., розміщені за адресою: АДРЕСА_1 на користь позивача, є правомірними та обґрунтованими.

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи скаржника, що договірні відносити між сторонами виникли, в т.ч. й щодо п'ятирічного строку договору, з моменту набрання законної сили рішення господарського суду Вінницької області від 21.09.2006р. по справі № 7/141-06, а саме 08.10.2006, враховуючи наступне.

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено істотні умови договору оренди державного та комунального майна.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Відповідно до п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» № 12 від 29.05.2013 договір оренди вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов. Вичерпного переліку умов, істотних для договорів оренди (найму), ЦК України і ГК України не містять. Однак за змістом статей 759 - 762 ЦК України слід дійти висновку, що істотними для даного виду договорів є умови про предмет договору, плату за користування майном та строк такого користування.

При розгляді даної справи господарським судом Вінницької області встановлено, що рішенням господарського суду Вінницької області від 21.09.2006р. по справі № 7/141-06, яке набрало законної сили, встановлено, що сторони при укладанні договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 01/11 від 01.11.2005р. досягли згоди з усіх істотних умов, передбачених ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та відбулося часткове виконання договору, що свідчить про те, що договір оренди дійсний.

Згідно ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що датою укладення договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 01/11 є 01.11.2005р.

Таким чином, доводи скаржника є не обґрунтованими та безпідставними, оскільки не відповідають вимогам законодавства.

Колегія суддів вважає обґрунтування скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими. Апеляційним судом не встановлено порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, а тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 24.03.2016р. у справі №902/84/16 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.