ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.07.16р. Справа № 904/4992/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми "Екопрон-Юг" (м. Дніпропетровськ)

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором підряду № 1668 від 23.03.2015 у розмірі 42 296 грн. 10 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 21.04.2016);

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 14-191юр. від 19.04.2016);

вільний слухач: ОСОБА_3 - паспорт АН911942 від 31.10.2010

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Екопрон-Юг" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - відповідач) заборгованість за договором підряду № 1668 від 23.03.2015 у розмірі 42 296 грн. 10 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором підряду № 1668 від 23.03.2015 в частині своєчасної та повної оплати виконаних у жовтні 2015 року ремонтних робіт, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 42 296 грн. 10 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 06.07.2016.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 41165/16 від 04.07.2016), в якому він проти задоволення позовних вимог позивача заперечує у повному обсязі, посилаючись на те, що у відповідача, з урахуванням змісту пунктів 5.1. та 5.2. договору, не виникло зобов'язання щодо оплати виконаних позивачем у жовтні 2015 року робіт. Так, відповідно до вказаних пунктів договору оплата замовником виконаних робіт проводиться на підставі актів виконаних робіт по типовій формі № КБ-2в та довідки по формі № КБ-3, оформлених у двосторонньому порядку, рахунків, доданих до них та податкових накладних, шляхом перерахування відповідних сум на розрахунковий рахунок підрядника. При цьому підрядник зобовязаний надати замовнику оформлені документи до оплати в місяці, коли була виконана робота, але не пізніше 25 числа звітного місяця. У випадку прострочення оплати з причини неналежного оформлення рахунку, замовник звільняється від відповідальності за прострочення платежу. Тобто, ненадання позивачем замовнику документів згідно переліку, передбаченого пунктом 5.1. договору, надання яких є передумовою виконання замовником обовязку з оплати вартості виконаних підрядних робіт, становить прострочення кредитора, яке не призводить до прострочення боржника та унеможливлює застосування до нього будь-яких правових наслідків порушення зобовязання. У відзиві на позовну заяві відповідач також наголошує на тому, що наданий позивачем акт приймання виконаних робіт не може вважатися таким, що оформлений у двосторонньому порядку, оскільки не міститься підписи двох вказаних в ньому осіб. Крім того, відповідач заперечує проти стягнення з нього витрат на послуги адвоката, посилаючись на те, що надані позивачем документи, не є належними доказами понесення витрат на правову допомогу.

Від позивача надійшов супровідний лист (вх.суду 42175/16 від 08.07.2016), в якому він просить суд долучити до матеріалів справи докази того, що позивач виконав усі умови договору належним чином. Також позивач долучив акт приймання-передачі грошових коштів, на підтвердження витрат на послуги адвоката.

На виконання вимог узвали суду від 15.06.2016 відповідач також долучив до матеріалів справи із супровідним листом (вх.суду 42178/16 від 06.07.2016) витребувані документи.

У судове засідання 06.07.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 06.07.2016 представником позивача було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування. Також було наголошено на наявності обставин, про які вказано позивачем у поясненнях. У судовому засіданні представник позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.07.2016 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 06.07.2016 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 06.07.2016 оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 23.03.2015 між Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційною фірмою "Екопрон-Юг" (далі - підрядник, позивач) було укладено договір № 1668 (далі договір, а.с.17-38), відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобовязується на свій ризик виконати в порядку та на умовах договору роботу по технологічному налагоджуванню систем очистки повітря після реконструкції джерел №№ 115,116,117, 118, 119, 120, 121, 121а РЗФ-1 гірничого департаменту ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації в строки, встановлені планом-графіком виконання робіт у 2015 році (додаток-1) (далі - робота). У разі зміни строків виконання робіт їх тривалість визначається узгодженим обома сторонами планом-графіком виконання робіт, або будь-яким іншим документом, що узгоджений і підписаний обома сторонами. Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (пункт 1.1. договору).

У пункті 7.1. договору сторони узгодили, що договір вступає в дію з 16.03.2015 і діє до 31.01.2016 або до належного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору в залежності від того, яка з вказаних подій настане раніше.

Доказів визнання недійсним або розірвання договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п'ятої Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 Цивільного кодексу України).

Так, у розділі 2 договору сторони визначили вартість робіт за договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що вартість робіт за договором складає 95 000 грн. 00 коп., згідно з договірною ціною (додаток 4), ПДВ у розмірі 20% складає 19 000 грн. 00 коп. Усього вартість робіт за договором, включаючи ПДВ складає 114 000 грн. 00 коп., у тому числі: утримування основних фондів 114 000 грн. 00 коп., і лишається незмінною до повного виконання робіт.

Згідно з пунктом 2.2. договору при необхідності виконання інших робіт, не передбачених в пункті 1.1. договору, їх вартість і обсяг узгоджуються сторонами шляхом укладання додаткових угод до договору.

У відповідності до пункту 2.2. договору позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 від 24.12.2015, в якій сторони дійшли згоди з додатку № 4 "Договірна ціна" до договору № 1668 від 23.03.2015 виключити роботи, що визначені в додатку № 1 "Розрахунок вартості виключених робіт", що є невід'ємною частиною додаткової угоди в зв'язку з чим загальна вартість робіт за договором № 1668 від 23.03.2015 зменшується на 58 092 грн. 41 коп.., ПДВ у розмірі 20% складає 11 618 грн. 48 коп. Усього вартість виключених робіт, включаючи ПДВ, складає 69 710 грн. 89 коп. З урахуванням вищевикладеного, загальна вартість робіт за договором № 1668 від 23.03.2015 включаючи ПДВ складає 42 296 грн. 10 коп., у тому числі: утримання - 42 296 грн. 10 коп. (а.с.52).

Відповідно до частини 1 статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Сторонами також було підписано додатки до договору, а саме: план-графік виконання робіт у 2015 році, графік освоєння грошових коштів у 2015 році, класифікатор видів порушень, Звіт про стан промислової безпеки (а.с.43-49).

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

У пункті 4.1. договору сторони визначили, що при завершенні роботи на обєкті підрядник надає замовникові акт виконаних робіт по типовій формі № КБ-2в, оформлений у двосторонньому порядку, але не пізніше 25 числа звітного місяця. У випадку мотивованої відмови замовника від підписання акта виконаних робіт сторонами складається двосторонній акт з переліком недоліків і строків їх усунення.

На виконання умов договору, позивачем у жовтні 2015 року були виконані, а відповідачем прийняті роботи на суму 42 296 грн. 10 коп., що підтверджується довідкою про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3 (а.с.42), актом № 373-01-10 приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2015 року (а.с.39-41).

При цьому, акт виконаних робіт підписаний відповідачем без зауважень.

Доказів складання актів про недоліки сторонами до матеріалів справи не додано, будь-яких відомостей про їх наявність суду не повідомлено.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

У розділі 5 договору сторони визначили порядок розрахунків за виконані роботи.

Так, відповідно до пункту 5.1. договору оплата замовником виконаних підрядником робіт проводиться на підставі актів виконаних робіт по типовій формі № КБ-2в та довідки по формі № КБ-3, оформлених у двосторонньому порядку, і рахунків, доданих до них, шляхом перерахування відповідних сум на розрахунковий рахунок підрядника.

При цьому підрядник зобовязаний предявити замовнику оформлені документи до оплати в місяці, коли була виконана робота, але не пізніше 25 числа звітного місця. Підрядник повинен направити оригінал рахунку-фактури до Центру обєднаних бізнес-послуг замовника.

У випадку прострочення оплати з причини неналежного оформлення рахунку, замовник звільняється від відповідальності за прострочення платежу.

Згідно з пунктом 5.2. договору розрахунок за виконані роботи проводиться протягом 25 календарних днів з моменту акцепту рахунків замовником, але не пізніше 30 числа місяця, що слідує за звітним. За згодою сторін допускаються інші форми розрахунків, що не суперечать чинному законодавству України.

Доказів наявності претензій відповідача по строкам, обсягам та якості виконаних робіт до матеріалів справи сторонами не додано, будь-яких відомостей з цього приводу протягом розгляду справи не повідомлено.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем його обов'язки в частині виконання робіт, обумовлених договором, були виконані належним чином.

Враховуючи умови пункту 5.2. договору, виконані позивачем роботи на суму 42 296 грн. 10 коп. мали бути оплачені відповідачем не пізніше 30 числа місяця, що слідує за звітним, отже, - до 30.11.2015 (включно).

Порушення відповідачем термінів оплати вказаної вище заборгованості і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В порушення умов договору та вказаних приписів законодавства, відповідач не оплатив виконані позивачем роботи на суму 42 296 грн. 10 коп., у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 42 296 грн. 10 коп.

З приводу заперечень відповідача щодо відсутності доказів вручення йому рахунку на оплату вказаних робіт, суд зазначає таке.

Відсутність рахунків не спростовує наявності у замовника обов'язку з оплати виконаної роботи, який у розумінні статті 854 Цивільного кодексу України виникає на підставі самого факту її остаточної здачі (прийняття відповідачем).

Вказана правова позиція викладена також в Постанові Вищого господарського суду України від 18.06.2013 по справі № 923/38/13-г.

При цьому, проаналізувавши умови договору та належно оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а, отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку оплатити виконані роботи (Постанова Верховного Суду України від 29.09.2009 по справі № 37/405).

Враховуючи вказане, з огляду на положення пункту 5.2. договору, строк оплати виконаних позивачем підрядних робіт на суму 42 296 грн. 10 коп. є таким, що настав 30.11.2015. При цьому, відповідач, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства, виконані позивачем в спірний період, роботи не оплатив.

Судом також враховано, що згідно з абзацом 4 пункту 5.1. договору замовник звільняється від відповідальності за прострочення платежу у випадку, якщо таке прострочення сталося з причини неналежного оформлення рахунку.

Доказів неможливості здійснити оплату виконаних позивачем у жовтні 2015 року робіт з причини ненадання підрядником рахунку відповідач не надав.

Щодо посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на порушення позивачем зобов'язання щодо надання замовнику податкової накладної, складеної в електронній формі з дотриманням умов реєстрації електронного цифрового підпису уповноваженої особи підрядника у порядку, встановленому законодавством, та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд зазначає наступне.

Позивачем долучені до матеріалів справи докази того, що він намагався зареєструвати податкові накладні в Дніпропетровському відділенні ПАТ "Український іноваційний банк" (ПАТ "Укрінбанк"), в якому з моменту заснування фірми позивач обслуговувався та в якому знаходився його основний поточний рахунок, але вказані платежі не були проведені банком з незалежних від позивача причин. Так, позивачем долучено до матеріалів справи звернення до ПАТ "Український іноваційний банк" щодо вирішення вказаної проблеми, до Державної фіскальної служби України, Національного банку України. Крім того, до матеріалі справи долучені платіжні доручення: № 14 від 03.02.2016 на суму 2 300 грн. 00 коп. про ініціювання переказу ПДВ за грудень 2015 року; № 2 від 20.10.2015 на суму 25 000 грн. 00 коп. про ініціювання переказу ПДВ за жовтень 2015 року; № 109 від 03.09.2015 на суму 61 062 грн. 40 коп. про ініціювання переказу ПДВ за вересень 2015 року; № 114 від 17.09.2015 на суму 10 791 грн. 65 коп. про ініціювання переказу ПДВ за вересень 2015 року; № 132 від 22.09.2015 на суму 13 000 грн. 00 коп. про ініціювання переказу податку на прибуток за 2015 рік.

Після прийняття Верховною Радою України Закону №71VI 11 від 28.12.2014 "Про внесення змін до податкового кодексу України" та листа ДФС від 19.01.2015 №1403/7/99-99-03-01-17 "Про систему електронного адміністрування ПДВ" платежі позивача неможливо побачити в реєстрі сплати ПДВ і останній ніби-то рахується боржником, про що останній неодноразово повідомляв НБУ, Державну фіскальну службу України, ПАТ "Укрінбанк". Однак платежі не були проведені, хоча грошові кошти на поточному рахунку позивача є в достатній кількості. Враховуючи цей факт позивач звертався до всіх фіскальних органів, починаючи з районної податкової інспекції і закінчуючи Державною фіскальною службою України за допомогою.

У відповідь на звернення позивача, останньому повідомлено про те, що згідно з пунктом 129.6 статті 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України від 05.04.2001 № 23460-111 "Про платіжні системи та перекази коштів в Україні", з вини банку, в якому відкриваються рахунки вкладників, платник звільняється від відповідальності за несвоєчасне перерахування таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів включаючи пеню та штрафні санкції.

Враховуючи ситуацію, що склалася у позивача з банком, за якою реєстраційну суму не можливо збільшити через не переведення на рахунок у системі електронного адміністрування ПДВ у казначействі України, податкові накладні складені, та не зареєстровані в ЄРПН, позивач включає до податкових зобов'язань та відображає у податковій звітності з ПДВ у тому звітному періоді, в якому їх складено, чим ще більше зменшує свою реєстраційну суму.

Листом від 18.02.2016 № 12 позивач повідомив відповідача про зазначену ситуацію, а отже останній був обізнаний про відсутність вини позивача у невиконанні свого обов'язку щодо реєстрації податкових електронних накладних (а.с.50-51).

Відповідно до пункту 1.1. статті 1 Податкового кодексу України, останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що невідображення факту проведення господарської операції у податковій звітності позивача не звільняє відповідача від обов'язку оплатити виконані позивачем роботи, адже податкова накладна є лише підставою для виникнення податкових зобов'язань, а її відсутність не впливає на виникнення чи припинення господарських зобов'язань.

Тим більше, що підрядні роботи були виконані позивачем у повному обсязі та прийняті відповідачем без зауважень та заперечень, а тому посилання відповідача на відсутність у нього зобов'язання щодо їх оплати є неправомірним та безпідставним.

З урахуванням наведеного, суд вважає доводи відповідача щодо наявності підстав для звільнення його від відповідальності безпідставними.

Як було зазначено вище, враховуючи визначені контрагентами порядок та строк оплати виконаних робіт, господарський суд встановив, що строк їх оплати настав - 30.11.2015, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення основного боргу в сумі 42 296 грн. 10 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за нормами частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Також слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів оплати виконаних позивачем у жовтні 2015 року робіт на суму 42 296 грн. 10 коп. відповідач не надав.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором встановлений судом, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 42 296 грн. 10 коп. обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

З приводу стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката у сумі 10 000 грн. 00 коп. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В той же час, частиною 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Закон України "Про адвокатуру" втратив чинність згідно із Законом України від 05.07.2012 № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон).

В розумінні даних статей судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам статті 6 Закону та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у статтях 13, 14, 15 Закону.

Згідно статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, 10.06.2016 між адвокатом ОСОБА_4 (далі - адвокат) та позивачем (далі - клієнт) було укладено договір про надання юридичної допомоги адвоката, відповідно до умов якого клієнт доручив, а адвокат прийняв на себе зобов'язання представляти інтереси клієнта.

У договорі вказано, що сума гонорару складає 10 000 грн. 00 коп.

В матеріалах справи міститься свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1940 від 01.11.2013 (а.с.81). Також, на підтвердження понесення цих витрат позивач долучив до матеріалів справи акт приймання-передачі грошових коштів в сумі 10 000 грн., який підписаний між адвокатом та позивачем.

При цьому, до матеріалів справи не надано жодного доказу, який би підтверджував факт надання послуг адвоката у даній справі, зокрема:

- позовна заява підписана директором підприємства позивача та у суду відсутні підстави вважати, що її складанням займався адвокат;

- будь-яких документів, які б підтверджували його участь у досудовому врегулюванні спору матеріали справи не містять;

- у судовому засіданні 06.07.2016 приймав участь представник, довіреність якого видана та підписана директором підприємства відповідача;

- матеріали справи не містять будь-яких інших доказів, які б свідчили про обсяг та факт надання адвокатом послуг (як-то акт приймання передачі наданих послуг, де б було вказано які послуги були надані адвокатом; його участь у судових засіданнях).

Так, відповідно до пункту 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

При цьому, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 04.02.2014 у справі № 904/7731/13, від 03.07.2014 у справі № 910/2040/14, від 24.09.2014 у справі № 916/1425/14.

В даному випадку, суд дійшов висновку про те, що позивачем належними доказами не доведено факт витрат на оплату послуг адвоката в сумі 10 000 грн. 00 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати в сумі 1 378 грн. 00 коп. покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Орджонікідзе, будинок 1; ідентифікаційний код 24432974) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми "Екопрон-Юг" (49000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 19319017) - 42 296 грн. 10 коп. - основного боргу, 1 378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.07.2016.

Суддя ОСОБА_5