ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р. Справа № 911/1526/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», м.Київ

до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд», с.Старі Петрівці

про стягнення 12629,08 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі позивач) до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» (далі відповідач) про стягнення 12629,08 грн.

Провадження у справі №911/1526/16 порушено відповідно до ухвали суду від 06.05.2016 року та призначено справу до розгляду на 30.06.2016 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 30.06.2016 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Розгляд справи відкладався до 12.07.2016 року.

В судовому засіданні 12.07.2016 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 12.07.2016 року повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав.

За таких обставин, суд розглядає справу у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 12.06.2015 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (позивач) та ТОВ «Порше Лізинг Україна» (Страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-0157/13/0408 предметом якого є страхування транспортного засобу «Фольксваген», державний № НОМЕР_1.

08.09.2015 року у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 2107», державний № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, який в порушення вимог Правил дорожнього руху України під час обїзду перешкоди не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген» державний реєстраційний № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, який в свою чергу пошкодив автомобіль «Рено» д.н.з. НОМЕР_3.

10.09.2015 року до позивача звернувся Страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав при цьому усі необхідні документи.

17.09.2015 року позивачем на підставі Рахунку № С4260717 від 11.09.2015 року було складено страховий акт № СТОКА-2569 і розрахунок страхового відшкодування до нього.

Позивач на підставі вищевказаних документів здійснив виплату страхового відшкодування усумі 12 629,98 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 17398 від 18.09.2015 року.

Таким чином, позивач відшкодував за договором добровільного страхування № 28-0199-0157/13/0408 шкоду, завдану ОСОБА_2 (винуватець ДТП відповідно до постанови суду), який в момент скоєння ДТП керував транспортним засобом «ВАЗ 2107», державний № НОМЕР_2.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва від 06.11.2015 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - ОСОБА_2 ПДР України, якого було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Цивільна відповідальність власника автомобіля, яким керував ОСОБА_2 застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № АІ/5700895 у ПАТ «Страхова компанія «Скайд» (відповідач).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2107», державний № НОМЕР_2 застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Скайд» за полісом обовязкового страхування ЦПВВНТЗ № АІ/5700895, ліміт відповідальності за шкоду завдану майну за вказаним полісом складає 50 000 грн. та франшиза 00 грн.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено обов'язковий ліміт відповідальності страховика, в межах якого страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 993 Цивільного кодексу України передбачає перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки, а саме, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи викладене, до позивача перейшло право вимагати від відповідача відшкодування в порядку регресу понесених збитків, в межах ліміту, за полісом.

05.11.2015 року на адресу відповідача була направлена Заява (претензія) щодо виплати страхового відшкодування в порядку регресу № 24866 з проханням відшкодувати вказану шкоду в межах ліміту, за полісом, в добровільному порядку.

22.01.2016 року відповідач у добровільному порядку здійснив часткову оплату страхового відшкодування у сумі 10 000 грн.

У звязку з чим, враховуючи суму виплаченого позивачем страхового відшкодування та часткову сплату відповідачем, в межах ліміту відповідальності відповідач має сплатити ще 40000 грн.

У звязку з тим, що в строк передбачений ст. 36.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для прийняття рішення та здійснення виплати, відповідачем страхове відшкодування не виплачено у Позивача виникла необхідність звертатись до суду для захисту своїх прав.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у листі від 19.07.2011 року щодо судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди та визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України щодо судової практики розгляду господарських справ, справа № 910/7163/14 від 15.04.2015 року.

Зокрема, в постанові від 15.04.2015 року у справі № 910/7163/14 Верховний Суд України зазначив, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору добровільного страхування, у страхової виникає право зворотної вимоги до відповідальної за винну особу страхової в порядку цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК Україн висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Постановою судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 28.08.2012 року (у справі № 23/279) встановлено, що ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Зазначена норма передбачає наявність у страховика права на пред'явлення регресного позову, а не вимоги до особи, відповідальної за завданий збиток.

Відповідно до вимог пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», наявність страхового акту, платіжного доручення про оплату вартості відновлювального ремонту, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Таким чином, згідно з ч. 1 ст. 111-28 ГПК України враховуючи правову позицію постанові Верховного Суду України у справі № 910/7163/14 від 15.04.2015 року, у суду наявні всі правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат на оплату судового збору покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «СКАЙД» (07353, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Старі Петрівці, вул. Дніпровська, 4А, оф. 3) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул ОСОБА_4, 32А, код 30859524) 40 000 грн. відшкодування в порядку регресу та 1 378 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 21.07.2016 р.