РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016Справа №910/7393/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр"

про стягнення 245 169, 60 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Телегін Д.В.

від відповідача: Власенко А.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" про стягнення заборгованості у розмірі 229 458, 88 грн., інфляційних втрат у розмірі 10 243, 58 грн. та 3 % річних від простроченої суми, що становить 5 467,14 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за умовами договору № 340500 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 28.10.2013 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2016 р. порушено провадження у справі № 910/7393/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 25.05.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 179 458, 88 грн. 3 % річних у сумі 5 467, 14 грн. та 10 243, 58 грн. - інфляційних втрат.

У судовому засіданні представник позивача підтримав подану ним 29.06.2016 р. заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Тож, приймаючи до уваги, що заява позивача не суперечить нормами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв її до розгляду та задовольнив, у зв'язку з чим даний спір розглядається виходячи із нової ціни позову, що становить 195 169, 60 грн. та складається із заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 179 458, 88 грн. 3 % річних у сумі 5 467, 14 грн. та 10 243, 58 грн. - інфляційних втрат.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позов з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача визнав суму основного боргу, що підтверджується протоколом судового засідання від 29.06.2016 р. та приймається судом в якості доказу в порядку ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 29.06.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.10.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» укладено договір № 340500 на постачання теплової енергії в гарячій воді за умовами якого позивач зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у даному договорі.

Згідно пункту 2.3.1. відповідач зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, визначеними у додатку 2.

Відповідно до пункту 2.3.5. відповідач зобов'язується забезпечувати своєчасне надходження коштів на рахунок позивача або на транзитний рахунок Головного інформаційно-обчислювального центру (ГІОЦ) КМДА від мешканців за спожиту теплову енергію, своєчасне щомісячне надходження коштів на рахунок позивача за теплову енергію , спожиту орендарями.

Згідно пункту 4.1. договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 25.11.2013р.

Відповідно до пункту 10. тарифи та порядок розрахунків, підписаного позивачем та відповідачем 28.10.2013 р., відповідач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок позивача або на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА, до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок позивача згідно з його розрахунком.

Згідно листа № 029/53/11118 від 28.11.2013 р. Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» Публічного акціонерного товариства «Київенерго» термін дії договору № 340500 від 28.10.2013 р. було продовжено до 25.12.2013 р.

Згідно листа № 029/53/12175 від 20.12.2013 р. Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» Публічного акціонерного товариства «Київенерго» термін дії договору № 340500 від 28.10.2013 р. було продовжено до 27.01.2014

Згідно листа № 029/53/12523 від 30.12.2013 р. Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» Публічного акціонерного товариства «Київенерго» термін дії договору № 340500 від 28.10.2013 р. було продовжено до 28.02.2014 р.

Згідно листа № 029/53/2220 від 06.03.2014 р. Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» Публічного акціонерного товариства «Київенерго» термін дії договору № 340500 від 28.10.2013 р. було продовжено до 15.10.2014 р.

Згідно листа № 029/53/1/5315 від 28.04.2015 р. Структурного відокремленого підрозділу «Київські теплові мережі» Публічного акціонерного товариства «Київенерго» термін дії договору № 340500 від 28.10.2013 р. було продовжено до 01.07.2015 р.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконував умови договору № 340500 від 28.10.2013 р., щодо оплати за електричну енергію в період з 01.04.2015 р. по 01.06.2015 р. внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за використання електричної енергії у розмірі 179 458, 88 грн.

При цьому, в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на звітні відомості, табуляграми та довідки про надходження коштів за спожиту активну електричну енергію та в погашення боргу за двократну вартість різниці між фактичною та договірною величиною спожитої електричну енергію.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідне до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Варто відзначити, що факт споживання відповідачем електричної енергії та її вартість відповідачем не заперечується та при цьому, доказів її оплати або обґрунтованих пояснень щодо наявності об'єктивних причин неможливості виконання договірних зобов'язань відповідачем не надано.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, керуючись законом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за договором № 340500 від 28.10.2015 р. у розмірі 179 458, 88 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 5 467, 14 грн. та інфляційні витрати у розмірі 10 243, 58 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги, що відповідачем допущено порушення умов договору щодо оплати спожитої електроенергії, враховуючи, що відповідачем не доведено суду вжиття всіх можливих заходів для уникнення прострочення виконання зобов'язання та відсутності його вини у порушенні зобов'язальних умов, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про притягнення відповідача до відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Згідно розрахунку позивача за період з травня 2015 р. по лютий 2016 р. розмір 3% річних від простроченої суми становить 5 467, 14 грн., інфляційні витрати - 10 243, 58 грн.

Перевіривши правильність нарахування позивачем заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що розрахунок виконано арифметично вірно та не перевищує суми, визначені судом.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 49, 75, 79, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" (04060, м. Київ, вул. Берлінського, буд. 15, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ) заборгованість у розмірі 179 458, 88 (сто сімдесят дев'ять тисяч чотириста п'ятдесят вісім грн. 88 коп.) грн., 5 467, 14 (п'ять тисяч шістдесят сім грн. 14 коп.) грн. - 3 % річних, 10 243, 58 (десять тисяч двісті сорок три грн. 58 коп.) грн. - інфляційних втрат та 2 927, 54 (дві тисячі дев'ятсот двадцять сім грн. 54 коп.) грн. - судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 04.07.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.