УХВАЛА

13.07.2016 р.Справа № 910/23142/14

За скаргою Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство

"Чорноморнафтогаз"

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої

служби Міністерства юстиції України

у справі № 910/23142/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укратоменерго"

до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство

"Чорноморнафтогаз"

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

про стягнення 28 774 667,95 грн.

за участю прокуратури міста Києва

Головуюча суддя Зеленіна Н.І.

Суддя Князьков В.В.

Суддя Нечай О.В.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників учасників судового процесу:

від боржника (скаржника): Варданян А.А. за довіреністю № 1 від 31.12.2015 р.;

від стягувача: Маслюченко І.М. за довіреністю № 11 від 22.01.2016 р.;

Токар Л.М. за довіреністю № 10 від 22.01.2016 р.;

Семко С.В. за довіреністю № 5 від 14.01.2016 р.;

Крупа В.М. за довіреністю № 22-08/15-Д від 25.08.2016 р.;

Токар В.О. - генеральний директор;

від третьої особи: Яковлєв О.І. за довіреністю № 51/2016 від 20.04.2016 р.;

від ВДВС: Кіт А.М. за довіреністю № 20-22/630 від 30.12.2015 р.;

від прокуратури: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укратоменерго" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення 28 774 667,95 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.02.2015 р. по справі №910/23142/14 позов задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укратоменерго" основний борг в сумі 28 774 667,95 грн. та судовий збір в розмірі 73 080грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 р. рішення господарського суду міста Києва від 13.02.2015 р. залишено без змін.

20.05.2015 р. на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

26.01.2016 р. до господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" надійшла заява про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 13.02.2015 р.

Ухвалою від 09.02.2016 р. у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 13.02.2015р. відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2016 р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 20.04.2016 р., ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2016 р. скасовано, відстрочено виконання рішення господарського суду міста Києва від 13.02.2015 р. у справі №910/23142/14 до 01.09.2016 р.

26.02.2016 р. до господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою від 04.03.2016 р., у зв'язку з перебуванням матеріалів справи № 910/23142/14 у Київському апеляційному господарському суді, відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/23142/14, до повернення матеріалів справи № 910/23142/14 до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 11.05.2016 р. у зв'язку з перебуванням судді Нечая О.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи для заміни судді.

За результатом проведеного повторного автоматизованого розподілу, справу № 910/23142/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючої судді Зеленіної Н.І,, суддів Князькова В.В. та Мельника В.І.

Ухвалою від 12.05.2016 р. зазначеною колегією суддів господарського суду міста Києва прийнято до розгляду скаргу Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/23142/14, розгляд скарги призначено на 27.05.2016 р.

Ухвалою від 12.05.2016 р. зазначеною колегією суддів скаргу прийнято до розгляду, розгляд скарги призначено на 27.05.2016 р.

18.05.2016 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укратоменерго" надійшов відзив на скаргу.

Судове засідання 27.05.2016 р. не відбулось; у зв'язку з перебуванням судді Мельника В.І. у відпустці з 30.05.2016 р., проведено автоматичний розподіл з метою призначення судді до складу колегії суддів для розгляду скарги.

За результатом проведеного автоматичного розподілу справу № 910/23142/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючої судді Зеленіної Н.І., суддів Князькова В.В. та Нечая О.В.

Ухвалою від 03.06.2016 р. зазначеною колегією суддів розгляд скарги призначено на 15.06.2016 р.

Ухвалою від 15.06.2016 р. розгляд скарги відкладено на 13.07.2016 р.

У судовому засіданні 13.07.2016 р. представник скаржника підтримав вимоги скарги у повному обсязі.

Представник Міністерства енергетики та вугільної промисловості України підтримав вимоги та доводи скарги.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України проти задоволення скарги заперечив та подав відповідні письмові заперечення.

Представники стягувача заперечили проти задоволення скарги.

Представник прокуратури міста Києва у судове засідання не з'явився.

Судом встановлено, що у поданій скарзі боржник просив поновити строк для оскарження постанов державного виконавця. З урахуванням обставин справи, а також того, що починаючи з 26.01.2016 р. на розгляді господарських судів перебувала заява боржника про відстрочку виконання рішення, суд вважає причини пропущення такого строку поважними та поновлює їх.

Розглянувши наявні у справі матеріали з огляду на подану скаргу, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, колегія суддів господарського суду міста Києва встановила наступне.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.02.2015 р. по справі №910/23142/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 р., позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укратоменерго" задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" основний борг в сумі 28 774 667,95 грн. та судовий збір в розмірі 73 080грн.

20.05.2015 р. на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

28.05.2015 р. Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47687434 з виконання наказу господарського суду міста Києва від 20.05.2015 р. №910/23142/14.

28.05.2015 р. Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в межах виконавчого провадження №47687434.

Вказаною постановою накладено арешт на все майно Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" у межах суми стягнення 28 847 748,95 грн.

03.06.2015 р. виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, які знаходяться на рахунках у банківських установах, в межах суми стягнення.

Постановою виконавця від 05.08.2015 р. зупинено виконавче провадження №47687434, у зв'язку з прийняттям ухвали господарського суду міста Києва від 20.07.2015 р. про відстрочення виконання рішення до 31.12.2015 р.

11.01.2016 р. винесено постанову про поновлення виконавчого провадження №47687434.

26.01.2016 р. виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на повітряні судна: Модель Agusta AW 139, держзнак UR-CNH, заводський номер 41255, 2011 р.в., № реєстр.посвідчення: РП3849 від 16.08.2012; Модель Agusta AW 139, держзнак UR-CNW, заводський номер 41318, 2012 р.в., № реєстр.посвідчення: РП3881 від 24.01.2013; Модель Agusta А109С, держзнак UR-CNG, заводський номер 7617, 1990 р.в., V реєстр.посвідчення: РП3666 від 27.04.2009; що належить Публічному акціонерному товариству "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз".

26.01.2016 р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на судна: Ярилгач, тип судна: водолазна баржка, 1990 p., (ID 15741); Тітан-2, тип судна: кранове, 1985 p., (ID 15740); Алаід, тип судна: суднова баржа, 1988 p., (ID 15739); Калкан, тип судна: нафтосміттєзбірне, 1981 p., (ID 15738); СИВАШ, тип судна: самопідйомна плавуча бурова установка, 1979 p., (ID 15737); Нафтогаз-68, тип судна: судно забезпечення/судно спецпризначення, 1990 p., (ID 15736); ПСМ-465, тип судна: плав майстерня, 1981 p., (ID 15735); Чорноморськ, тип судна: швидкісне судно забезпечення, 2009 p., (ID 15734); Атрек, тип судна: судно забезпечення, 1983 p., (ID 15733); Капітан Булгаков, тип судна: баржа-трубоукладальник, 2009 p., (ID 15732); Крепкий-1, тип судна: робоче, 1991 p., (ID 15731); Дельфин, тип судна: водолазне судно, 1982 p., (ID 15730); Нептун-3, тип судна: плавкран, 1991р., (ID 15729); Дон, тип судна: буксир/судно забезпечення, 1980 p., (ID 15728); Крепкий-2, тип судна: робоче, 1992 p., (ID 15727); Гоусан 5, тип судна: буксир, 1984 p., (ID 15726); ОЧЕРЕТАЙ, тип судна: судно забезпечення/судно спецпризначення, 2010 p., (ID 15684); KAJIOC ЛИМЕН, тип судна: судно забезпечення/судно спецпризначення, 2009 p., (Щ 15685); Україна, тип судна: судно забезпечення/судно спецпризначення, 2010 p. (ID 15693), що належить Публічному акціонерному товариству "Державне акціонера товариство "Чорноморнафтогаз".

Цього ж дня, 26.01.2016 р., винесено постанову про розшук майна боржника (автотранспортні засоби), та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на 2274973 шт. простих іменних акцій емітента Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Кримгаз» (код за ), що становить 15,4546% від статутного капіталу емітента, що належать боржнику.

Не погоджуючись з винесеними постановами, боржник оскаржив їх у судовому порядку.

При цьому, з тексту скарги та пояснень боржника, наданих у судовому засіданні 13.07.2016 р., предметом оскарження являються постанови від 26.01.2016 р. про накладення арешту на повітряні судна та на плавзасоби, у виконавчому провадженні №47687434; інші постанови виконавця не оскаржуються.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, боржник посилається на наступні обставини:

- Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" є стратегічним об'єктом, 100 відсотків акцій якого находяться у володінні держави, у зв'язку з чим майно товариства не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинитися дії, наслідком яких може бути їх відчуження, на підставі Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна";

- державний виконавець, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження" не здійснив повідомлення центрального органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно, або Фонду державного майна України про накладення арешту на майно такого боржника та не подав відомості про склад і вартість майна, на яке накладено арешт, а також про і розмір вимог стягувача, чим було допущено порушення порядку звернення стягнення на майно боржника та було передчасно вчинено дії, направлені на звернення стягнення на нерухоме майно та автотранспорт;

- виконавцем порушено п. п. 4.2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень відповідно щодо проведення опису та арешту майна, про що має бути складено відповідний акт, у якому повинні бути вказані, зокрема, назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання далі - зберігач); відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження. Проте, опис про склад і вартість майна, на яке накладено арешт, і про розмір вимог стягувача відсутній у матеріалах виконавчого провадження, що, на думку скаржника, являється порушенням вимог закону з боку державного виконавця.

Крім того, скаржник зазначає, що 17 березня 2014 року нелегітимною Верховною Радою Республіки Крим було прийнято постанову «Про питання енергетичної безпеки Республіки Крим», в якій зазначено: «Встановити, що власністю Республіки Крим є: рухоме та нерухоме майно публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», розташоване на території Республіки Крим, її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони, увійшло і не увійшло до статутного капіталу державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» у складі необоротних (в тому числі нематеріальних) і оборотних активів, у тому числі державне (України) майно, передане йому у користування та те, що перебуває на балансовому і позабалансовому обліку».

15 квітня 2014 р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», згідно з яким тимчасово окупованою територією визнається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. На тимчасово окупованій території на строк дії зазначеного закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території.

Таким чином, внаслідок настання вищезазначених подій ДАТ «Чорноморнафтогаз» втратило доступ до усього майна що належить підприємству, у зв'язку з чим постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.01.2016 № 47687434 може ускладнити повернення майна Держави України з чужого незаконного володіння через заборону на вчинення будь-яких дій із зазначеним майном.

Стягувач та державний виконавець проти доводів і вимог скарги заперечують та зазначають, що оскаржувані постанови прийнято у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та з дотриманням вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 1212 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Приписами ст. 25 Закону встановлено, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред'явлення. У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 27 Закону встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Відповідно до ст. 32 Закону, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 52 Закону встановлено, зокрема, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно з положеннями ст. 57 Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше ніж через п'ять днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту.

За таких обставин, суд зазначає, що у розумінні ст. 57 Закону, арешт майна боржника може накладатися державним виконавцем шляхом як винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, так і проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Вказані виконавчі дії не являються тотожними, відтак, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, жодним чином не залежить від проведення опису майна боржника.

Отже, доводи скаржника щодо порушення при винесенні оскаржуваних постанов вимог Закону, що полягають у нескладенні виконавцем акту опису та арешту майна, не заслуговують на увагу, оскільки складення такого акту передбачено при вчинення іншого виду виконавчих дій та не впливає на винесення оскаржуваних постанов.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно. У разі якщо на зазначене майно накладається арешт, воно реалізується в такій черговості:

1) у першу чергу - майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (цінні папери, легковий автотранспорт, предмети дизайну офісів та інше майно, готова продукція (товари);

2) у другу чергу - об'єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві.

У разі накладення арешту на майно другої черги, що належить боржникові - юридичній особі, частка держави у статутному фонді якої становить не менш як 25 відсотків, чи накладення арешту на майно підприємств-боржників, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, державний виконавець протягом трьох робочих днів повідомляє центральному органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно, або Фонду державного майна України про накладення арешту на майно такого боржника та подає відомості про склад і вартість майна, на яке накладено арешт, а також про розмір вимог стягувача.

Як зазначає Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", останнє являється стратегічним об'єктом, 100 відсотків акцій якого находяться у володінні держави, у зв'язку з чим майно товариства не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження, на підставі Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна".

Статтею 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" визначено, що для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

При цьому, суд зазначає, що поняття «накладення арешту» та «відчуження майна» не являються тотожними, оскільки накладення арешту, на відміну від відчуження майна, не передбачає переходу права власності на відповідне майно від боржника до іншої особи, а встановлює тимчасові обмеження щодо розпорядження майном; які можуть бути зняті у подальшому і без відчуження такого майна (наприклад, задоволення вимог стягувача за рахунок іншого майна або грошових коштів).

Таким чином, твердження скаржника про порушення вимог Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" при прийнятті оскаржуваних постанов, являються необґрунтованими та непідтвердженими матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами стягувача щодо недоведеності тверджень боржника про те, що останній являється підприємством, 100 відсотків акцій якого находяться у володінні держави, оскільки такі відомості відсутні у відповідній графі Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Натомість, з Витягу вбачається, що засновником боржника являється НАК «Нафтогаз України», що не може свідчити про знаходження 100 відсотків акцій боржника у володінні держави.

Щодо тверджень про неповідомлення виконавцем про накладення арешту на майно такого боржника та не подав відомості про склад і вартість майна, на яке накладено арешт, а також про і розмір вимог стягувача, центрального органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно, або Фонду державного майна України, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження передбачено, що у разі накладення арешту на майно другої черги, що належить боржникові - юридичній особі, частка держави у статутному фонді якої становить не менш як 25 відсотків, чи накладення арешту на майно підприємств-боржників, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, державний виконавець протягом трьох робочих днів повідомляє центральному органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно, або Фонду державного майна України про накладення арешту на майно такого боржника та подає відомості про склад і вартість майна, на яке накладено арешт, а також про розмір вимог стягувача.

Враховуючи недоведеність тверджень про знаходження 100 відсотків акцій боржника у володінні держави, суд не приймає відповідні доводи боржника до уваги.

Більш того, суд вважає за необхідне зазначити, що повідомлення, передбачене ч. 3 ст. 66 Закону, здійснюється протягом трьох робочих днів після накладення арешту, тобто, таке неповідомлення з боку державного виконавця може вважатись окремим порушенням, яке у будь-якому випадку не впливає на законність постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та жодним чином не може бути підставою для визнання недійсною такої постанови.

Щодо тверджень про знаходження майна боржника поза межами території України, колегія суддів зазначає, що статтею 55 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено порядок звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, відтак, доводи скаржника про неможливість фактичного виконання рішення за рахунок арештованого майна з цих підстав не приймаються судом до уваги.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що боржник, заявляючи про те, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.01.2016 № 47687434 може ускладнити повернення майна Держави України з чужого незаконного володіння через заборону на вчинення будь-яких дій із зазначеним майном, не надав до матеріалів справи будь-яких доказів на підтвердження вчинення ним дій з повернення майна; та не надав доказів на підтвердження наявності таких ускладнень.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що державний виконавець, при винесенні оскаржуваних боржником постанов, діяв у межах Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд не вбачає у діях державного виконавця порушень чинного законодавства, у зв'язку з чим подана скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/23142/14.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Головуюча суддя Н.І. Зеленіна

Суддя В.В. Князьков

Суддя О.В. Нечай