ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2016 року Справа № 904/1565/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Дармін М.О.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №284-4016 від 17.10.2013р., представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2016р. у справі №904/1565/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Донецьккокс", м.Маріуполь, Донецька область

до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м.Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 365528,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2016р. у справі №904/1565/16 (суддя Євстигнеєва Н.М.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на користь Публічного акціонерного товариства "Донецьккокс" пеню в сумі 333688,68 грн., втрати від інфляції в сумі 11321,63 грн., три проценти річних у сумі 20518,04 грн., витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 5482,93 грн.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що відповідач свої зобов'язання з оплати вартості поставленого товару виконав у повному обсязі, однак з простроченням строку оплати, вказаного в договорі поставки. Оскільки прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем мало місце, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних і задовольнив їх повністю. Вимоги щодо стягнення пені, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, судом визнано правомірними та задоволено повністю. Відмовляючи у клопотанні відповідача про зменшення штрафних санкцій, суд не погодився з тим, що наведені відповідачем обставини є тими винятковими випадками, коли суд має право зменшити розмір стягуваної неустойки, а також врахував, що позивач, який так само як і відповідач є економічно важливим підприємством, потребує фінансового оздоровлення та має передбачене договором і законом право на стягнення неустойки. При ухваленні рішення суд керувався нормами ст.ст. 526, 530, 546, 549, 610, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 199 Господарського кодексу України тощо.

Відповідач (ПАТ "НЗФ"), не погодившись з означеним рішенням господарського суду подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що місцевий господарський суд невмотивовано відмовився від повноважень, наданих процесуальним законодавством - п.3 ч.1 ст.83 ГПК України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України і не встановив обставин, з якими законодавець пов'язує право суду на зменшення розміру стягуваної пені, чим припустився неправильного застосування приписів ч.1 ст.47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч.1 ст.43 ГПК України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2016р. у справі №904/1565/16 в частині стягнення пені в розмірі 333688,68 грн. змінити та стягнути з ПАТ "НЗФ" на користь ПАТ "Донецьккокс" пеню в розмірі 66737,74 грн. Так скаржник вказує, що в ході судового процесу ПАТ "НЗФ" на підставі ст.22 ГПК України ним було заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 80%, але відмовляючи в задоволенні цього клопотання, суд залишив поза увагою та без належного дослідження: - обставини щодо виконання відповідачем в повному обсязі свого обов'язку з виконання умов договору поставки №447-ос/1400544 від 19.12.2013р.; - співрозмірність наслідків порушення зобов'язання і розмір штрафної санкції; - розмір матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, який складає лише 11321,63 грн.; - відсутність чи наявність збитків іншим учасникам господарських відносин, спричинених простроченням виконання відповідачем свого зобов'язання щодо сплати грошових коштів за отриманий відповідно до умов договору поставки №447-ОС/1400544 від 19.12.2013р. товар; - докази, які відповідач надав на підтвердження свого збиткового фінансового стану.

Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив, у якому вважає апеляційну скаргу відповідача невмотивованою та такою, що не відповідає законодавству України. З посиланням на ст.ст. 230, 231 Господарського кодексу України та п.8.2. договору поставки №447-ОС/1400544 від 19.12.2013р. зазначає, що твердження відповідача про надмірно високі штрафні санкції є помилковими, бо в червні-жовтні 2015 року позивач поставив на адресу відповідача коксовий горішок на загальну суму 6995250,29 грн., але свої зобов'язання по оплаті за поставлену продукцію, передбачені п.3.4. договору, відповідач не виконував належним чином. Вказує, що у зв'язку з простроченням оплати поставленої продукції, ПАТ "Донецьккокс" не мало фінансової змоги виконувати свої договірні зобов'язання перед іншими кредиторами, що у свою чергу несе фінансові ризики для Товариства та негативно впливає на його репутацію, як неблагонадійного контрагента. Посилається зі своєї сторони на обставини, які свідчать про наявність у позивача скрутного фінансового становища та є підставою для стягнення штрафних санкцій.

В судовому засіданні 15.06.2016р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а представник позивача заперечував на задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні 15.06.2016р. оголошувалась перерва до 18.07.2016р.

18.07.2016р. до початку судового засідання від позивача на адресу суду надійшла заява, в якій повідомлено суд, що представник ПАТ "Донецьккокс" не зможе прийняти участь у судовому засіданні та викладено прохання розглянути справу без участі представника позивача.

У судовому засіданні 18.07.2016р. судом апеляційної інстанції продовжений розгляд справи за відсутності представника позивача, за наслідками розгляду апеляційної скарги прийнято постанову з проголошенням її вступної та резолютивної частини.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Донецьккокс" (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Нікопольський феросплавний завод" (Покупець) укладено договір №447-ОС/1400544 від 19.12.2013р., який підписано з протоколами розбіжностей від 19.12.2013р.

Відповідно до п. 1.1. договору Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупця продукцію коксохімічного виробництва (товар) відповідно до сортаменту, якості, термінів, в обсязі, за цінами і на умовах, передбачених у Специфікаціях до договору, які є його невід'ємною частиною, а Покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити на умовах даного договору. Витрати з перевезення (залізничний тариф) товару від пункту відправлення до пункту призначення відносяться на Покупця.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що на виконання договору поставки №447-ОС/1400544 від 19 грудня 2013 року та Специфікацій №3 від 29.05.2015р., №4 від 01.07.2015р., №5 від 01.09.2015р., №6 від 29.09.2015р. позивач поставив відповідачу коксовий горішок марки ОК3 ТУ У 19.1-0:2012, на загальну суму 6995250,29 грн., що підтверджується відповідними залізничними накладними, що наявні в матеріалах справи.

В пункті 3.4. договору сторони визначили, що Покупець сплачує кожну партію поставленого товару протягом 30 банківських днів після отримання сканованих копій рахунків по електронній пошті або шляхом засобів факсимільного зв'язку. Датою отримання рахунку для оплати Покупцем є дата його відправки на адресу або дата відправки повідомлення факсимільним зв'язком на номер 0566654-403.

На підставі п.3.4. договору платіжні вимоги за поставлений у червні-жовтні 2015 року коксовий горішок марки ОКЗ на загальну суму 6995250,29 грн. були надіслані позивачем на електронну пошту відповідача , що підтверджується копіями електронних листів, які містяться в матеріалах справи.

Наданими в матеріали справи платіжними дорученнями, а саме: №182818 від 16.09.2015р. на суму 560619,19 грн., №182819 від 25.09.2015р. на суму 420882,78 грн., №183290 від 21.10.2015р. на суму 1305478,65 грн., №185307 від 21.10.2015р. на суму 638063,76 грн., №186180 від 14.12.2015р. на суму 969686,60 грн., №187010 від 14.12.2015р. на суму 1057804,45 грн., №190545 від 14.12.2015р. на суму 779520,34 грн., №190546 від 14.12.2015р. на суму 1263194,52 грн. - підтверджується оплата вартості поставленого товару на загальну суму 6995250,29 грн., тобто у повному обсязі, але з порушенням строків, передбачених умовами договору поставки.

Несвоєчасне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором в частині оплати вартості поставленого позивачем відповідачу товару стало причиною звернення позивача із позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) про стягнення з відповідача пені у сумі 333688,68 грн., 20518,04 грн. трьох процентів річних та 11321,63 грн. інфляційних збитків.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами частин 1 та 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом, яке містить частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частини 3 статті 692 Цивільного Кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або Законом.

Позивач нарахував до сплати відповідачу три проценти річних в сумі 20518,04 грн. за період з 05.08.2015р. по 13.12.2015р. та інфляційні втрати в сумі 11321,63 грн. за період з серпня 2015 року по листопад 2015 року включно.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про їх обґрунтованість, а тому правомірно задовольнив вимоги позивача щодо стягнення цих коштів.

Статтею 611 Цивільного кодексу України також встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 546 Цивільного кодексу України).

За умовами п. 8.2. договору у разі прострочення оплати товару, покупець сплачує постачальнику від вартості неоплаченого товару пеню за кожен день прострочення оплати в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період утворення прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення.

Враховуючи умови договору, з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 20.04.2016р., позивач нарахував відповідачу за несвоєчасну сплату платежів пеню в розмірі 333688,68 грн. за період з 05.08.2015р. по 13.12.2015р.

В ході судового розгляду справи відповідач звернувся до місцевого господарського суду з клопотанням про зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 80 %, яке обґрунтував тим, що штрафні санкції є надмірно високими у порівнянні з можливими збитками, при цьому, позивачем жодних доказів виникнення збитків, у звязку з простроченням оплати поставленого відповідачу товару, суду не надано. Також посилався на те, що наявність інфляційних процесів в економіці держави та складну ситуацію у промисловій сфері, зокрема, в металургії, негативно впливають і на результати господарської діяльності ПАТ "Нікопольський завод феросплавів".

На підтвердження тяжкого фінансово-економічного стану відповідач надав копію звіту про фінансові результати за 2015 рік, копії наказів голови правління ПАТ "Нікопольський завод феросплавів" про організацію роботи підприємства у травні-грудні 2015 року та січні 2016 року, згідно яких оголошений вимушений простій працівникам заводу у зв'язку із зниженням обсягу виробництва, копію довідки головного бухгалтера про стан заборгованості перед постачальниками. На підтвердження наведеного у клопотанні посиланні про наявність скрутного фінансового становища підприємства, відповідачем надано копії наказів голови правління ПАТ "Нікопольський завод феросплавів" про організацію роботи підприємства у травні-грудні 2015 року та у січні 2016 року, згідно яких оголошений вимушений простій на дому працівникам заводу у звязку із зниженням обсягу виробництва, копію звіту про фінансові результати заводу у звязку із зниженням обсягу виробництва, копію звіту про фінансові результати за 2015 рік та копію довідки головного бухгалтера ПАТ "Нікопольський завод феросплавів" №4017-254 від 14.03.2016р. про стан заборгованості перед постачальниками. Враховуючи надані докази про свій майновий стан, відповідач просив суд також прийняти до уваги вжиття ним усіх необхідних та можливих заходів перед позивачем для погашення боргу, а також відсутність відомостей щодо понесення позивачем у звязку з цим збитків понад суми, на які позивач нараховує пеню, а тому зменшити її розмір на 80 %.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій (частина 1 статті 233 Господарського кодексу України). Аналогічне правило міститься й в частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, закріплено в пункті 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 3.17.4. Постанови Вищого Господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши надані відповідачем документальні докази, колегія суддів доходить висновку, що місцевий господарський суд правильно встановив, що нарахована пеня у порівнянні з сумою, яка мала бути сплачена відповідно до умов договору поставки (6995250,29 грн.), та прострочення якої допустив відповідач, зважаючи на наявність відстрочки платежу 30 банківських днів з дати отримання сканованих копій рахунків по електронній пошті або засобами факсимільного зв'язку та оплату з порушенням цього строку відстрочки в окремих періодах більш ніж на два місяці, не є значною, а позивач, який так само як і відповідач є економічно важливим підприємством, потребує фінансового оздоровлення та має передбачене договором і законом право на стягнення неустойки, а тому дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру пені.

Таким чином, розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, місцевий господарський суд виконав вимоги процесуального закону та у відповідності до положень норм матеріального права правильно встановив, що наведені відповідачем обставини не є тими винятковими випадками, коли суд має право зменшити розмір стягуваної неустойки. Наведені відповідачем у апеляційній скарзі доводи не спростовують цих висновків.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржуване рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2016р. у справі №904/1565/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 20.07.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Н.Л. Величко

Суддя М.О. Дармін