УХВАЛА

14.07.2016Справа № 910/4397/15-г

За заявою публічного акціонерного товариства "Фінбанк"

про відстрочку виконання рішення

за позовом: державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до: публічного акціонерного товариства "Будівельне управління №813"

публічного акціонерного товариства "Фінбанк"

про визнання відсутності права грошових вимог у публічного акціонерного товариства "Будівельне управління №813" за договором про відкриття акредитива від 31.10.2013 №54/10/13-КА та стягнення з публічного акціонерного товариства "Фінбанк" 79 945 143,87 грн. (згідно заяви про зміну предмету позову).

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники сторін:

Від заявника: Поправка Д.Ю.- представник за довіреністю

Від позивача: Нагорна А.В. - представник за довіреністю

Від відповідача 1: Волкова М.Ю. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/4397/15-г

позов задоволено повністю.

На виконання рішення суду видано наказ у справі №910/4397/15-г.

07.06.2016 року від публічного акціонерного товариства "Фінбанк" надійшла заява про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/4397/15-г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 року призначено розгляд заяви про відстрочку виконання рішення суду на 21.06.16р.

Подана заява мотивована тим, що одночасне списання з рахунків банку стягуваної суми призведе до збільшення розміру показника миттєвої ліквідності банку, віднесення банку до категорії проблемних та припинення його діяльності.

Позивач (стягувач) проти задоволення заяви про відстрочку виконання рішення заперечує, вказуючи, що відповідачем не надано доказів наявності виняткових обставин, які зумовили подання вказаної заяви, не надано доказів неможливості виконання рішення суду.

Суд зазначає, що відповідач-2 з цих же підстав уже звертався до місцевого суду із заявою про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 у справі № 910/4397/15-г, яка була задоволена частково ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2016, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016. Постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2016 року у даній справи ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 скасовано, в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Фінбанк" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 відмовлено.

Розглянувши подану боржником (заявником) заяву суд приходить до висновку про відмову в її задоволені з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Про відстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. В необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 ГПК, господарські суди повинні мати на увазі таке.

Підставою, зокрема, для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами, зокрема, відстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає, що відстрочка виконання рішення, яка пов'язується з об'єктивною неможливістю виконання рішення, дозволяється у виняткових випадках, а відтак, передумовою для надання відстрочки виконання рішення є встановлення таких виняткових обставин.

Згідно п. 3 розділу 1 Інструкції "Про порядок регулювання діяльності банків в Україні", затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29.08.201 № 368, відповідно до Закону України "Про Національний банк України" та Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України (далі - Національний банк) установлює порядок визначення регулятивного капіталу банку та такі економічні нормативи, що є обов'язковими до виконання всіма банками: нормативи ліквідності: миттєва ліквідність (Н4), поточна ліквідність (Н5), короткострокова ліквідність (Н6).

Згідно з п.п. 1.1 та 1.2 розділу 5 вказаної Інструкції ліквідність банку - це здатність банку забезпечити своєчасне виконання своїх грошових зобов'язань, яка визначається збалансованістю між строками і сумами погашення розміщених активів та строками і сумами виконання зобов'язань банку, а також строками та сумами інших джерел і напрямів використання коштів (надання кредитів, інші витрати).

Банківська діяльність піддається ризику ліквідності - ризику недостатності надходжень грошових коштів для покриття їх відпливу, тобто ризику того, що банк не зможе розрахуватися в строк за власними зобов'язаннями у зв'язку з неможливістю за певних умов швидкої конверсії фінансових активів у платіжні засоби без суттєвих втрат.

У зв'язку з цим банки повинні постійно управляти ліквідністю, підтримуючи її на достатньому рівні для своєчасного виконання всіх прийнятих на себе зобов'язань з урахуванням їх обсягів, строковості й валюти платежів, забезпечувати потрібне співвідношення між власними та залученими коштами, формувати оптимальну структуру активів із збільшенням частки високоякісних активів з прийнятним рівнем кредитного ризику для виконання правомірних вимог вкладників, кредиторів і всіх інших клієнтів.

З метою контролю за станом ліквідності банків Національний банк установлює такі нормативи ліквідності: миттєвої ліквідності (Н4), поточної ліквідності (Н5) та короткострокової ліквідності (Н6).

Згідно з п.п. 2.1, 3.1, 4.1 розділу 5 вказаної Інструкції норматив миттєвої ліквідності визначається як співвідношення високоліквідних активів до поточних зобов'язань банку. Цей норматив установлює мінімально необхідний обсяг високоліквідних активів для забезпечення виконання поточних зобов'язань протягом одного операційного дня.

Норматив поточної ліквідності визначається як співвідношення активів з кінцевим строком погашення до 31 дня (уключно) до зобов'язань банку з кінцевим строком погашення до 31 дня (уключно). Цей норматив установлює мінімально необхідний обсяг активів банку для забезпечення виконання поточного обсягу зобов'язань протягом одного календарного місяця.

Норматив короткострокової ліквідності визначається як співвідношення активів до зобов'язань з кінцевим строком погашення до одного року.

Цей норматив установлює мінімально необхідний обсяг активів для забезпечення виконання своїх зобов'язань протягом одного року.

Відповідно до п. 1.4 розділу 5 Інструкції під час розрахунку нормативів поточної ліквідності (H5) та короткострокової ліквідності (H6) банк має право зменшувати зобов'язання за наданими банком гарантіями та акредитивами на суму коштів у розрахунках, які є грошовим забезпеченням (покриттям) за цими зобов'язаннями, за умови одночасного дотримання таких вимог: безперечного контролю та доступу банку до грошового забезпечення; право банку здійснити договірне списання коштів з рахунку, на якому обліковується грошове забезпечення, у разі невиконання контрагентом зобов'язань перед банком; розміщення грошового забезпечення на строк не менший, ніж строк цих зобов'язань (без права дострокового вилучення).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року стягнуто з банку на користь позивача кошти, що належали позивачеві і були покриттям (забезпеченням) акредитива.

Враховуючи наведені фактичні обставини та положення законодавства, суд відзначає, що наведені банком показники (Н4, Н5, Н6) станом лише на 11.02.2016 не можуть бути достатнім доказом скрутного матеріального становища банку та неможливості виконати рішення суду.

Будь-яких інших доказів на підтвердження неможливості виконати рішення суду за наявних у банку активів і пасивів відповідач-2 суду не надав.

Відповідно до ст. 33 Господарського просувального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позаяк, заявником не доведено належними доказами виключності обставин, що спричинили неможливість виконання судового рішення у даній справі в повному обсязі, як і не надано доказів вжиття заходів до повного виконання рішення.

В той час, як недостатність/відсутність коштів у відповідача-2 не можна вважати безумовним винятковим випадком, за наявності якого виконання судового рішення може бути відстрочено, а тому посилання відповідача-2 на нездійснення ним господарської діяльності судом не береться до уваги.

За вказаних обставин, суд вважає, що відповідачем не доведено відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України винятковості випадку та наявності правових підстав для відстрочки виконання рішення суду, тому заява відповідача-2 про відстрочку виконання рішення суду у справі № 910/4397/15-г задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Фінбанк" від 07.06.2016 року про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/4397/15-г - відмовити.

Суддя Л. М. Шкурдова