РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р. Справа № 906/1291/13

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В. ,

суддя Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області на ухвалу господарського суду Житомирської області від 15.04.2016 р.

за скаргою ОСОБА_1 сільської ради Новоград-Волинського району на неправомірні дії відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області у справі № 906/1291/13

за позовом державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція" в особі філіалу "Житомиркомундорпроект"

до ОСОБА_1 сільської ради Новоград-Волинського району

про стягнення 196125,66 грн.

За участю представників:

стягувача - не з'явився,

боржника - не з'явився,

відділу ДВС - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 15.04.2016 року у справі №906/1291/13 (суддя Кудряшова Ю.В.) задоволено скаргу ОСОБА_1 сільської ради Новоград-Волинського району від 19.02.2016 року. Визнано бездіяльність ВДВС Новоград-Волинського МРКЮ по зняттю арешту на майно боржника ОСОБА_1 сільської ради відповідно до п. 2 постанови старшого державного виконавця Гусєва О.О. №43652027 від 24.11.2014 року незаконною. Зобовязано відділ державної виконавчої служби Новоград-Волинського управління юстиції зняти арешт з усього майна, яке належить ОСОБА_1 сільській раді Новоград-Волинського району в межах суми 158611,15 грн., який був накладений ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ постановою від 18.06.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №43652027 по виконанню ухвали господарського суду Житомирської області №906/1291/13 від 14.10.2013 року.

В обґрунтування ухвали, суд першої інстанції зазначив, що пунктом 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішення передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо). Суд зауважив, що наведені положення Інструкції не суперечать ст.ст. 47, 50, 60 Закону України "Про виконавче провадження" і не забороняють органу державної виконавчої служби зняти арешт з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа саме стягувачу. Отже, відмова ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ в знятті арешту з майна скаржника порушує права та інтереси останнього, так як виконавче провадження після повернення виконавчого документу не буде проводитись, а майно боржника залишиться під арештом. Викладене надає право суду зобовязати ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ зняти арешт з майна боржника, накладеного в межах виконавчого провадження ВП 43652027.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції відділ державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Житомирської області від 15.04.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 сільської ради в повному обсязі.

Апелянт, зокрема, зазначає, що Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу. Окрім того, Закон України "Про виконавче провадження" має вищу юридичну силу, ніж Інструкція з організації примусового виконання рішень, на яку посилається суд першої інстанції. Скаржник вважає, що у звязку з тим, що відсутня норма закону, яка б зобовязувала державного виконавця зняти арешт з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу за п. 9 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", а тому і відсутня бездіяльність державного виконавця у даному випадку.

Від ОСОБА_1 сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому боржник просить в задоволенні апеляційної скарги відділу ДВС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області відмовити, а ухвалу господарського суду Житомирської області від 15.04.2016 року у справі №906/1291/13 залишити без змін.

11.07.2016 року на електронну адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшла заява Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про розгляд справи без участі представника апелянта.

Розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.06.2014 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ відкрито виконавче провадження з виконання ухвали господарського суду Житомирської області від 14.10.2013 року №906/1291/13 про затвердження мирової угоди від 11.10.2013 року. Вказану постанову направлено сторонам 18.06.2014 року (а. с. 84).

Також, 18.06.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку також було направлено сторонам виконавчого провадження (а. с. 85).

14.11.2014 року старшим державним виконавцем Гусєвим О. О. прийнято постанову про арешт коштів боржника, які знаходяться на відкритих рахунках в ГУДКСУ у Житомирській області, проте, Новоград-Волинським Управлінням Державної казначейської служби України дану постанову було повернуто у зв'язку з тим, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державної казначейської служби в установленому Кабінетом Міністрів України порядку (постанова КМУ №845 від 03.08.2011р.).

Постановою відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції від 24.11.2014 року ухвалу господарського суду Житомирської області від 14.10.2013 року №906/1291/13 про затвердження мирової угоди від 11.10.2013 року повернуто стягувачу згідно положень п. 9 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки відповідно до ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державної казначейської служби в установленому Кабінетом Міністрів порядку (а. с. 88).

В постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.11.2014 року, серед іншого, зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення (а. с. 88), однак фактично арешт з майна боржника знято не було, про що зазначено в листі відділу ДВС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області від 16.11.2015 року №32347 (а. с. 89).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Стаття 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає порядок та випадки зняття арешту з майна. Частинами 3-5 цієї ж статті передбачено, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до пункту 3.17. Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що положення Інструкції з організації примусового виконання рішення не суперечать статтям 47, 60 Закону України "Про виконавче провадження" і не забороняють органу державної виконавчої служби зняти арешт з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа саме стягувачу.

Поряд з цим, в контексті спірних правовідносин апеляційним судом приймається до уваги наступне.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

В абз. 2 пп. 1 п. 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

На виконання частини другої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" і пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України постановою від 03.08.2011 № 845 затвердив Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок).

Абзацом 3 пункту 2, 3 цього Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів боржників (розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, а також підприємств, установ та організацій, рахунки яких відкриті в органах Державної казначейської служби України) виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Державної казначейської служби України у порядку черговості надходження таких документів у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

При цьому, відсутність норми закону, яка б прямо зобовязувала державного виконавця зняти арешт з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", на що посилається апелянт, не спростовує того факту, що існуюча заборона на стягнення коштів з боржника виключає здійснення виконавчого провадження шляхом примусового виконання рішення органами виконавчої служби, в результаті чого накладення арешту на майно боржника, як засіб забезпечення реального виконання рішення, втрачає свою правову сутність, є необґрунтованим та таким, що порушує права боржника.

При розгляді даного спору апеляційним судом враховується також факт добровільного виконання боржником ухвали господарського суду Житомирської області від 14.10.2013 року у справі №906/1291/13 про затвердження мирової угоди в частині погашення основної заборгованості в сумі 156649,89 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №5 та №6 від 01.12.2014 року (а. с. 67).

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що не зняття арешту з майна боржника за умови відсутності у провадженні ДВС на виконанні виконавчого документу, порушує права сільської ради на вільне розпорядження таким майном, а тому судом першої інстанції правомірно зобовязано відділ державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції зняти арешт з усього майна, яке належить ОСОБА_1 сільській раді, який був накладений постановою державного виконавця від 18.06.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження №43652027.

Щодо тверджень апелянта, що в резолютивній частині оскаржуваної ухвали зазначено про задоволення скарги ОСОБА_1 сільської ради від 19.02.2016 року, яка мала зовсім інший предмет та підстави оскарження, то колегія суддів звертає увагу апелянта, що сільською радою було подано уточнення до скарги на незаконні дії виконавчої служби, в яких скаржник просить визнати бездіяльність ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ по зняттю арешту на майно боржника відповідно до пункту 2 постанови від 24.11.2014 року, що не суперечить статті 22 ГПК України.

Враховуючи наведене, порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування винесеної у справі ухвали, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Житомирської області від 15.04.2016 року у справі №906/1291/13 залишити без змін, апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи №906/1291/13 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Крейбух О.Г.