донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

06.07.2016 справа №905/54/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_5 за довіреністю
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Таурус-2015» м.Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від29.02.2016р.
по справі№905/54/16 (суддя: Кучерява О.О.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Круїз продукт» м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус-2015» м.Маріуполь, Донецька область
простягнення суми заборгованості в розмірі 39 525,10грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Круїз продукт» м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус-2015» м. Маріуполь, Донецька область про стягнення суми заборгованості в розмірі 39 525,10грн. та відшкодувати витрати у складі судового збору у розмірі 1 218,00грн. та витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 6 000,00грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 29.02.2016р. позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус-2015» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Круїз продукт» заборгованості у розмірі 39525,10грн., судовий збір у розмірі 1218грн. та витрати за послуги адвоката в розмірі 1500грн.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням господарського суду Донецької області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Підставами для скасування рішення місцевого господарського суду апелянт вважає порушення норм процесуального права та неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Скаржник зазначає про те, що жодних увал господарського суду, в яких вказувалось про дату, час та місце судового засідання, ним не було отримано, у звязку з чим його було позбавлено можливості подати докази та свої заперечення на позов.

Крім того, апелянт вказує на те, що судом не було застосовано строку позовної давності.

Також, відповідач зазначає, що взагалі не здійснював будь-яких оплат по договору переведення боргу.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив.

Представник позивача у судове засідання прибув, заперечував проти доводів апеляційної скарги, не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутністю представника відповідача.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи, оскільки сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційні скарги, заслухавши у судовому засіданні повноважних представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТС Обжора» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Круїз продукт» (продавець), укладено договір купівлі продажу на умовах оплати з відстрочкою платежу №1081 (надалі по тексту договір), за умовами якого, продавець зобовязується поставити та передати у власність покупцю, а покупець приймає та оплачує товар на умовах та в порядку, визначеному договором, відповідно до заказу на поставку, товаросупровідним документам, ціни в яких не може перевищувати затверджених у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до п.п.6.1.3 Договору сума договору визначається загальною сумою товарних накладних в період його дії.

Згідно з п.п.6.1.4 договору покупець повинен оплачувати кожну товарну накладну на переданий продавцем товар не пізніше 40 (сорока) календарних днів з моменту передачі такої партії товару.

Згідно абз.2 п.12.6 договору, покупець зобовязаний розрахуватись з продавцем за реалізований товар.

Пунктом 9.1. договору передбачено, що договір набирає чинність з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2012р..

Припинення дії цього договору не звільняє сторони від виконання всіх зобов'язань, передбачених цим договором, які не були виконані до дати припинення дії договору, а також не звільняє продавця від відповідальності, яка виникає внаслідок невиконання яких-небудь зобов'язань (п. 9.4. Договору).

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором купівлі-продажу (поставки), який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем з червня по листопад 2012 року постачався товар окремими партіями, який отриманий відповідачем, що підтверджується видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи. Загальна вартість поставленого товару становить 39 717,82грн.

Вищезазначені видаткові накладні підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Крім того, в матеріалах справи міститься Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2012р. по 31.12.2012р., який підписано та скріплено печатками підприємств Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС Обжора» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Круїз продукт», згідно якого вбачається, що була здійснена часткова оплата за отриману продукцію в розмірі 192,72грн. Таким чином, сума боргу складає 39 525,10грн.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В подальшому, 01.02.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТС Обжора» (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Донукрторг» (новий боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Круїз продукт» (Кредитор) укладено договір про переведення боргу №32245968, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ТС Обжора» перевело на Товариство з обмеженою відповідальністю «Донукрторг» кредиторську заборгованість (грошове зобов'язання) станом на дату підписання договору, що виникла на підставі Договору купівлі-продажу на умовах оплати з відстрочкою платежу №1081 від 14.04.2012 у сумі 39 525,10грн., що підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків підписаний сторонами (п. 2 Договору про переведення боргу). Пунктом 9 Договору сторони передбачили, що договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

01.10.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Донукрторг» (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таурус-2015» (новий боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Круїз продукт» (Кредитор) укладено договір про переведення боргу, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Донукрторг» перевело на Товариство з обмеженою відповідальністю «Таурус-2015» кредиторську заборгованість (грошове зобов'язання) у розмірі 39 525,10грн., що виникла на підставі основного договору, згідно з Актом звірки взаємних розрахунків від 31.12.2012, підписаний сторонами, який є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.9 договору передбачено, що договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Відповідно до ст.520 Цивільного кодексу України, боржник у зобовязанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Договір в установленому порядку не визнано недійсним, тому в силу ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що оскільки відповідач свої зобов'язання з оплати товару не виконав, тому суд вважає, що позовна вимога про стягнення 39525,10грн. заборгованості є доведеною та підлягає задоволенню.

Посилання суду на часткову оплату за отриману продукцію в розмірі 192,72грн. не підтверджено матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи таке платіжне доручення відсутнє.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про покладення на відповідача судових витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 6 000,00грн.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, повязаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, повязаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Круїз продукт» та Адвокатським обєднанням «ОСОБА_6 та партнери» укладений договір №08-12/2015-1 про надання юридичних послуг (правової допомоги), згідно умов якого є підготовка та подання позовної заяви до господарського суду Донецької області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус-2015» заборгованості на користь замовника та надання консультацій з приводу захисту інтересів у звязку з вищезазначеною справою.

Пунктом 4.1. зазначеного договору визначено, що вартість послуг, передбачених цим договором, складає 6 000,00грн., без ПДВ. Оплата послуг виконавця здійснюється у наступному порядку: 100% вартості послуг, зазначеної в п. 4.1. цього договору, сплачується замовником протягом 10 (десяти) календарних днів з дати підписання цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, здійснення витрат позивачем підтверджується розрахунковими документами про перерахування коштів, а саме, платіжним дорученням №867 від 16 грудня 2015 року на суму 5000,00 грн. та платіжним дорученням №589 від 09 грудня 2015 року на суму 1000,00 грн.

Пунктом 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України зазначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

В матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4356/10 на імя ОСОБА_7.

Крім того, з протоколів судових засідань вбачається, що представництво інтересів позивача здійснювала ОСОБА_5, довіреність на імя якої, видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Круїз продукт». Тобто, ОСОБА_7 складена та підписана тільки позовна заява.

Акти прийому-передачі наданих юридичних послуг до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо зменшення розміру відшкодування витрат на послуги адвоката з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи та приймаючи до уваги ціну позову, яка складає 39525,10 грн., у звязку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати на послуг адвоката в сумі 1500,00грн.

Крім того, підставою для скасування рішення суду першої інстанції скаржник зазначає про порушення судом норм процесуального права, щодо неповідомлення його про час та місце розгляду справи, а про рішення суду дізнався лише з постанови про відкриття виконавчого провадження Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з доводами позивача щодо неповідомлення його належним чином, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.9.1 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

В матеріалах справи містяться докази відправлення ухвал від 11.01.2016р. та від 25.01.2016р., а саме: повідомлення про вручення поштового відправлення, з яких вбачається, що ухвали позивачем отримано 16.01.2016р. та 10.02.2016р. (згідно даних офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта").

Відповідно до ч.3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Отже, відповідач був обізнаний про розгляд справи та був повідомлений належним чином.

Крім того, довод апелянта про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені є неправомірним та не приймається колегією суддів, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, клопотання про застосування строку позовної давності, у даному випадку, подається в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 29.02.2016р. по справі №905/54/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус-2015» м.Маріуполь, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 29.02.2016р. по справі №905/54/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 29.02.2016р. по справі №905/54/16 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСДО.