ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Справа № 917/134/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, дов. №164 від 30.12.2015 року

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№1260П/1-8) на рішення господарського суду Полтавської області від 12 квітня 2016 року у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", м. Червонозаводське, Лохвицький район, Полтавська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м. Гадяч, Полтавська область

про стягнення 2 826 840,53 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ "Райз-Максимко", звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом, в якому після уточнень просив стягнути з ТОВ "Гадячсир" заборгованість, що виникла у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором поставки №195-Б від 19.01.2015 р. в частині оплати отриманого товару, в розмірі 2 826 840,53 грн., з яких: 2 557746,38 грн. основний борг, 13001,75 грн. 3% річних, 28 490,06 грн. інфляційні втрати, 227602,34 грн. пеня.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.04.2016 р. у справі №917/134/16 (суддя Пушко І.І.) позов задоволено.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд при встановленні обставин поставки товару керувався даними відповідних приймальних квитанцій, як первинними документами, що суперечить як умовам договору, так і приписам законодавства, що регулює питання поставки молочної сировини. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскільки постачальником не було надано покупцеві повного пакету документів, зазначених у п. 2.4. договору поставки №195-Б від 12.04.2016 року, зокрема, спеціалізованих товарних накладних за формою № 1 -ТН (МС), ТОВ Гадячсир, скориставшись своїм правом, передбаченим пунктом 2.5. договору, призупинив оплату товару, що виключає порушення прав позивача та свідчить про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки є наслідком порушення умов договору самим постачальником..

Разом з цим, за твердженням відповідача, приймальна квитанція не може підтверджувати факт здійснення конкретної поставки, так як вона не є первинним документом, який підтверджує факт здійснення поставки, а є лише узагальнюючим (зведеним) обліковим документом бухгалтерської звірки.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.05.2016 року апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 14.06.2016 року на 11:00 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 року за клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи було задоволено, відкладено розгляд справи на 04.07.2016 року на 11:30 год.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№6092 від 14.06.2016 року) та його представник в судових засіданнях 14.06.2016 року та 04.07.2016 року проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зокрема, зазначає, що суд правомірно не застосував при вирішенні спору приписи статті 538 ЦК України. Просить рішення господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що твердження відповідача про неотримання ним спеціалізованих товарних накладних не відповідає дійсності, оскільки на кожну поставлену місячну партію товару відповідачем надана підписана приймальна квитанція, яка складається на підставі спеціалізованих товарних накладних, як це передбачено умовами пункту 2.6 договору та Інструкцією про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини (ф. № 3-ПК (МС)), затвердженою Міністерством аграрної політики України № 176 від 01.07.2002 року.

Також зазначає, що відповідач в порядку статті 666 Цивільного кодексу України не надав суду доказів звернення до позивача з відповідними письмовими вимогами щодо надання документів, які зазначені в п. 2.4 договору.

Представник відповідача в судове засідання 04.07.2016 року не зявився, 04.07.2016 року від відповідача надійшло клопотання (вх.№6681) про відкладення розгляду справи у звязку із знаходженням представника у відрядженні.

Колегія суддів, розглянувши дане клопотання, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки відповідачем не зазначено з урахуванням вимог статті 77 ГПК України, яким чином незявлення представника відповідача унеможливить розгляд даної справи.

Крім того, відповідно до пункту 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника з причин, пов'язаних, зокрема, з участю в іншому судовому засіданні. При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Таким чином, колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, доводи відповідача та позивача, заслухавши усні пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 19 січня 2015 року між Приватним акціонерним товариством Райз-Максимко (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Гадячсир (відповідач, покупець) було укладено договір поставки № 195-Б (а.с.32-35, далі Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору постачальник зобов'язався передавати у власність покупця молоко коровяче незбиране ДСТУ 3662-97, далі за текстом молоко, а покупець зобовязався приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим договором.

Кількість молока зазначається в спеціалізованій товарній накладній на перевезення молочної сировини за формою -1 ТН (МС), затвердженою наказом Міністерства аграрної політики України № 176 від 01 липня 2002 року (далі за текстом Товарна накладна), ціна - у протоколах погодження цін (додаток №1), які після погодження (в порядку передбаченому цим договором), належного оформлення та підписання сторонами, є невід'ємною частиною даного договору (п. 2.1. Договору).

Згідно пункту 3.8. Договору право власності на молоко переходить до покупця з моменту його приймання і визначається датою підписання представником Покупця товарної накладної крім випадку виявлення Покупцем невідповідності молока вимогам ДСТУ 3662-97, діючим в Україні стандартам, а також ветеринарним та санітарним вимогам.

Постачальник зобовязаний надавати Покупцю наступні супровідні документи: - товарно-транспортну накладну Ф1-ТН, спеціалізовану товарну накладну формою №1-ТН(МС), із заповненням в них усіх реквізитів щодо кількості та якості молока; - видаткову накладну; - податкову накладну; ветеринарне свідоцтво (Ф2), яке надається Постачальником Покупцю на заплановану кількість молока, що передаватиметься у власність Покупця, на кожний місяць не пізніше 3 числа поточного місяця (п. 2.4. Договору).

Пунктом 2.6. Договору визначено, що не пізніше 3-го числа місяця наступного за звітним покупцем, на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини, виписується приймальна квитанція за формою № З-ПК (МС), в якій вказуються кількість та вартість молочної сировини.

Кінцеве (остаточне) приймання, оприбуткування та оплата молока здійснюється покупцем відповідно до кількісних та якісних показників, що зазначаються останнім в товарній накладній в графі Прийнято при прийманні молока на власному складі (п. 3.5. Договору).

Ціна на молоко встановлюється в національній валюті України гривні, та погоджується Сторонами шляхом підписання Протоколу погодження цін (Додаток №1), який є невідємною частиною цього Договору (п. 5.1. Договору).

В пункті 5.4. Договору сторони визначили, що покупець здійснює оплату за обєм молока поставленого Постачальником Покупцю протягом 10 календарних днів у найближчий банківський день, наступним за останнім днем поставки, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

В період з 20.01.2015 року по 31.10.2016 року на виконання Договору № 195-Б від 19.01.2015 року ПрАТ Райз-Максимко був переданий ТОВ Гадячсир, товар (молоко) на загальну суму 16 084746,38 грн., що підтверджується видатковими накладними, приймальними квитанціями, довіреностями на отримання товару уповноваженою особою відповідача на імя ОСОБА_2, спеціалізованими товарними накладними:

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що ним на виконання умов договору в період з 20.01.2015 року по 31.10.2016 року передавався відповідачу товар на загальну суму 16 084746,38 грн., оплату якого відповідач здійснив частково, залишок суми основного боргу складає 2 557 746,38 грн.

Ухвалою місцевого господарського суду про порушення провадження у справі від 04.02.2016 року на сторони покладався обов'язок здійснити звірення взаємних розрахунків стосовно заборгованості, яка є предметом спору. 19.02.2016 року позивач надіслав відповідачу акт звірки взаємних розрахунків. Докази відправки акту звірки в матеріалах справи (т.1 а.с. 96-97). Факт отримання зазначеного відправлення відповідачем не заперечується, проте відповідач участі у звірці не прийняв. Не була звірка проведена не дивлячись і на повторну вказівку суду в ухвалі від 25.02.2016 року. Будь-яких пояснень щодо неприйняття участі у звірці відповідачем не надано.

Місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач, підписавши видаткові накладні за договором поставки товару №195-Б від 19.01.2015 року, приймальні квитанції та видавши довіреності взяв на себе зобов'язання з оплати товару, які виконав частково, проте на момент розгляду справи зобов'язання відповідача в частині 2 557 746,38 грн. не виконані, доказів оплати боргу в повному обсязі матеріали справи не містять..

При цьому, як зазначив господарський суд, відповідач не надав контррозрахунку заборгованості і з вини відповідача сторонами не здійснювалося звіряння взаємних розрахунків.

Також господарський суд першої інстанції зазначив, що до спірних правовідносин підлягає застосування не загальна норма викладена в ст. 538 ЦК України, а ст. 666 ЦК України, якою встановлені правові наслідки невиконання продавцем у встановлений строк обов'язку передати приналежності товару та документи, що стосуються товару.

Разом з цим, за висновком господарського суду першої інстанції, відповідач не надав суду доказів встановлення позивачу строку для передання документів, визначених п.2.3 Договору та доказів направлення відповідного повідомлення про встановлення такого строку.

Окрім цього, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем з урахуванням статей 546, 549 Цивільного кодексу України, статей 199, 230 Господарського кодексу України, пункту 6.3 договору правомірно нараховані відповідачу 22602,34 грн. пені., а також з урахуванням частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України - 3% річних в сумі 13 001, 75 грн. та 28490, 06 грн. інфляційних

Таким чином, господарський суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно пункту 3.8. Договору право власності на молоко переходить до покупця з моменту його приймання і визначається датою підписання представником Покупця товарної накладної крім випадку виявлення Покупцем невідповідності молока вимогам ДСТУ 3662-97, діючим в Україні стандартам, а також ветеринарним та санітарним вимогам.

Пунктом 2.6. Договору визначено, що не пізніше 3-го числа місяця наступного за звітним покупцем, на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини, виписується приймальна квитанція за формою № З-ПК (МС), в якій вказуються кількість та вартість молочної сировини.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обовязковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Передача товару за договором поставки в розмірі 16084 746,38 грн. супроводжувалась складанням та підписанням наступних документів

1) видаткових накладних:

- № 888 від 31.01.2015 року на суму 635 375,80 грн. (том 1, а.с. 48);

- № 1125 від 08.02.2015 року на загальну суму 427108,93 грн. (том 1, а.с. 50);

- № 1409 від 23.02.2015 року на загальну суму 796 826,90 грн. (том 1, а.с. 51);

- № 1726 від 28.02.2015 року на загальну суму 265 831,62 грн. (том 1, а.с. 52);

- № 2173 від 10.03.2015 року на загальну суму 564516,65 грн. (том 1, а.с. 55);

- № 2636 від 19.03.2015 року на суму 518 646,72 грн., (том 1, а.с. 56);

- №3113 від 31.03.2015 року на суму 741 722,96 грн. (том 1, а.с. 57);

- №3627 від 10.04.2015 року на суму 635 350,44 грн. (том 1, а.с. 60);

- №3739 від 20.04.2015 року на суму 618 054,92 грн. (том 1, а.с. 61);

- № 4238 від 30.04.2015 року на суму 602 175,90 грн. (том 1, а.с. 62);

- № 4620 від 11.05.2015 року на суму 681 521,71 грн. (том 1, а.с. 65);

- №4889 від 20.05.2015 року на суму 623 409,36 грн. (том 1, а.с. 66);

- №5676 від 31.05.2015 року на суму 652127,45 грн. (том 1, а.с.67);

- №6219 від 10.06.2015 року на суму 623335,15 грн. (том 1, а.с.70);

- №6459 від 20.06.2015 року на суму 605172,92 грн. (том 1, а.с.71);

- №7015 від 30.06.2015 року на суму 52693,34 грн. (том 1, а.с.72);

- №6783 від 30.06.2015 року на суму 564282,60 грн. (том 1, а.с.73);

- №7266 від 10.07.2015 року на суму 630167,80 грн. (том 1, а.с.76);

- №7367 від 20.07.2015 року на суму 431465,72 грн. (том 1, а.с.77);

- №310 від 10.08.2015 року на суму 534193,39 грн. (том 1, а.с.80);

- №8372 від 20.08.2015 року на суму 582710,72 грн. (том 1, а.с.81);

- №8758 від 31.08.2015 року на суму 655987,49 грн. (том 1, а.с.82);

- №10759 від 30.09.2015 року на суму 1781 851,93 грн. (том 1, а.с.85);

- №11708 від 31.10.2015 року на суму 1 860 215,96 грн. (том 1, а.с.88).

Товар отримувався відповідачем без будь-яких зауважень щодо його кількості, якості чи ціни.

2) приймальних квитанцій:

- №137 від 31.01.2015 року за період з 01.01.2015 року до 31.01.2015 року на загальну суму 635 375,80 грн. (том 1, а.с. 47);

- №131 від 28.02.2015 року за період з 01.02.2015 року до 28.02.2015 року на загальну суму 1489 767,45 грн. (том 1, а.с. 49);

- №144 від 31.03.2015 року за період з 01.03.2015 року до 31.03.2015 року на загальну суму 1824886,34 грн. (том 1, а.с. 54);

- №143 від 30.04.2015 року за період з 01.04.2015 року до 30.04.2015 року на загальну суму 1855 581,27 грн. (том 1, а.с. 59);

- №143 від 31.05.2015 року за період з 01.05.2015 року до 31.05.2015 року на загальну суму 1957 058,52 грн. (том 1, а.с. 64);

- №135 від 30.06.2015 року за період з 30.06.2015 року до 30.06.2015 року на загальну суму 1845484,01 грн. (том 1, а.с. 69);

- №129 від 31.07.2015 року за період з 01.07.2015 року до 31.07.2015 року на загальну суму 1061633,51 грн. (том 1, а.с. 75);

- №108 від 31.08.2015 року за період з 01.08.2015 року до 31.08.2015 року на загальну суму 1772891,60 грн. (том 1, а.с. 79);

- №105 від 30.09.2015 року за період з 01.09.2015 року до 30.09.2015 року на загальну суму 1781 851,93 грн. (том 1, а.с. 84);

- №129 від 31.10.2015 року за період з 01.10.2015 року до 31.10.2015 року на загальну суму 1860215,96 грн. (том 1, а.с. 87).

В приймальних квитанціях відповідачем зазначені кількість, якість та загальна вартість прийнятого від позивача молока у відповідному місяці.

3) Довіреностей на отримання товару уповноваженою особою відповідача на імя ОСОБА_2:

- від 01.02.2015 року №178 (том1, а.с. 53);

- від 01.03.2015 року № 322 (том 1, а.с. 58);

- від 01.04.2015 року № 492 (том 1, а.с. 63);

- від 01.05.2015 року № 667 (том 1, а.с. 68);

- від 01.06.2015 року № 823 (том 1, а.с. 74);

- від 01.07.2015 року № 963 (том 1, а.с. 78);

- від 01.08.2015 року № 1109 (том 1, а.с. 83);

- від 01.09.2015 року № 1238 (том 1, а.с. 86);

- від 01.10.2015 року № 1381 (том 1, а.с. 89).

4) Спеціалізованих товарних накладних (том 1, а.с. 121-186).

В зазначених спеціалізованих товарних накладних містяться підписи представників постачальника (позивача) та покупця (відповідача).

Планову закупівельну ціну сторони узгоджували в протоколах погодження цін:

- від 19.01.2015 року з 19.01.2015 року (том 1, а.с. 38);

- від 01.03.2015 року з 01.03.2015 року (том 1, а.с. 39);

- від 16.03.2015 року з 16.03.2015 року (том 1, а.с. 40);

- від 25.03.2015 року з 25.03.2015 року (том 1, а.с. 41);

- від 10.04.2015 року з 10.04.2015 року (том 1, а.с. 42);

- від 21.04.2015 року з 21.04.2015 року (том 1, а.с. 43);

- від 31.07.2015 року з 01.08.2015 року (том 1, а.с. 44);

- від 01.08.2015 року з 01.08.2015 року (том 1, а.с. 45);

- від 15.08.2015 року з 16.08.2015 року по 31.08.2015 року (том 1, а.с. 46).

Протоколи підписані та завірені печатками уповноваженими представниками сторін.

Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором виконав лише частково, у звязку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість щодо оплати решти поставленого товару на суму 2 557 746, 38 грн.

Отже місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 2 557 746, 38 грн. основного боргу.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 6.3 Договору за прострочення в оплаті молока Постачальник має вимагати від Покупця сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних норм закону та умов договору позивач нарахував відповідачу 13001,75 грн. 3% річних, 28490,06 грн. інфляційних втрат, 227 602,34 грн. пені.

Колегія суддів перевірила здійснений позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних витрат та знаходить його обґрунтованим, у звязку з чим погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стягнення вищевказаних сум.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що оскільки постачальником не було надано покупцеві повного пакету документів, зазначених у п. 2.4. договору поставки №195-Б від 12.04.2016 року, зокрема, спеціалізованих товарних накладних за формою № 1-ТН (МС), ТОВ Гадячсир, скориставшись своїм правом, передбаченим пунктом 2.5. договору, на законних підставах було призупинено оплату товару за договором, що виключає порушення прав позивача та свідчить відсутність підстав для задоволення позову, оскільки є наслідком порушення умов договору самим постачальником..

Разом з цим, за твердженням відповідача, приймальна квитанція не може підтверджувати факт здійснення конкретної поставки, так як вона не є первинним документом, який підтверджує факт здійснення поставки, а є лише узагальнюючим (зведеним) обліковим документом бухгалтерської звірки.

Однак, колегія суддів вважає такі посилання необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про

господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності пункту 2.1 Порядку застосування форм первинної документації з обліку закупівель сільськогосподарських продуктів та сировини, затвердженого постановою Укоопспілки від 29.05.2000 року N 118 за погодженням з Держкомстатом України (далі Порядок №118), приймальні квитанції та закупівельні відомості, якими оформлюється закупівля сільськогосподарських продуктів, продуктів їх переробки та сировини - є первинними документами для ведення обліку і використовуються для складання фінансової і статистичної звітності, для аналізу обсягів обороту з закупівлі окремих видів сільськогосподарської продукції та сировини, загального обсягу заготівельного обороту тощо.

Разом з цим, згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини, затвердженої наказом Мінагрополітики України від 01.07.2002 N 176, приймальна квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Таким чином, зі змісту вказаних норм випливає, що приймальні квитанції на закупівлю молочної сировини за своєю природою є первинними документами і їх виписка є неможливою без попереднього складання товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС), на підставі яких такі приймальні квитанції складаються.

При цьому накладна товарна за своєю природою - це первинний бухгалтерський документ, призначений для оформлення операцій по відпустці і прийому товарно-матеріальних цінностей.

Отже факт виписки відповідачем приймальних квитанцій свідчить про інший факт - виписку накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) і вказаний різновид первинних документів підтверджує факт здійснення операції з передачі позивачем у власність відповідача обумовленого договором товару.

Обставина призупинення оплати товару за договором на підставі п. 2.5. договору до моменту надання позивачем документів, зазначених в пункті 2.4. договору, не підтверджується матеріалами справи, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження факту зупинення ним оплат і повідомлення про це позивача.

До того ж, як вірно зазначив господарський суд першої інстанції, частина 2 чт.666 ЦК України передбачає якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Проте, відповідач не надав суду доказів встановлення позивачу строку для передання документів, визначених п.2.3 Договору та доказів направлення відповідного повідомлення про встановлення такого строку.

Разом з цим, п.2.4. Договору конкретний строк для передачі зазначених документів не встановлений.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.04.2016 р. у справі №917/134/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 08.07.2016 року.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.