ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016 Справа №917/633/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КСТ Груп Україна", вул. О. Туманяна, 15А секція "В", оф. 630, м. Київ, 02002

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", вул. Будька, 45А, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення суми основного боргу, 3% річних, інфляційних

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 20.05.2016.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складення повного рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення заборгованості за договором №14/08-1 на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів від 14.08.2015 у розмірі 600062,56 грн, з яких: основний борг - 575513,00 грн; інфляційні - 8781,30 грн; 3% річних - 6781,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як замовник, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання - не здійснив оплату вартості наданих йому послуг в повному обсязі.

05.07.2016 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 67813,00 грн основного боргу, 6768,26 грн - 3% річних та 8781,30 грн інфляційних.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.10. Постанови від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Суд приймає до розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог та вирішує спір, виходячи з нової ціни позову.

Представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості сплатити заборгованість в добровільному порядку.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено протягом двох місяців з дня надходження позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Строк вирішення спору, встановлений статтею 69 ГПК України закінчився.

Виняткові випадки у цій справі відсутні, у зв'язку з чим клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.97 гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Оскільки, необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, і господарський суд повідомив належним чином позивача та відповідача про час, дату і місце проведення судового засідання, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, тому справа розглядається за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд встановив:

14.08.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "КСТ Груп Україна" (експедитор) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (замовник) уклали договір №14/08-1 на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів.

Відповідно до умов зазначеного договору замовник доручив, а експедитор зобов`язався від свого імені і за рахунок замовника здійснити транспортно-експедиційне обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів залізничним транспортом по території України, країн СНД та інших держав.

Згідно з пунктом 2.2.1 договору відповідач зобов'язався завчасно подавати заявки на планові перевезення, а Позивач у свою чергу згідно пункту 2.1.1 договору зобов'язаний на підставі письмового запиту (пропозиції) про перевезення вантажу, надісланого відповідачем за допомогою факсимільного зв'язку (електронною поштою), погоджувати із відповідачем маршрут і умови перевезення вантажу.

Відповідно до пункту 3.1 договору відповідач здійснює 100% попередню оплату у розмірі заявленого об'єму перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача на підставі виставлених рахунків.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу транспортно-експедиторські послуги залізничним транспортом на загальну суму 575513,00 грн, що підтверджується актами виконаних робіт (надання послуг) №К02885 за жовтень 2015 року від 30.10.2015 на суму 350094,00 грн; №КО2886 за жовтень 2015 року від 30.10.2015 на суму 225419,00 грн.

Зазначені акти виконаних робіт підписані відповідачем без зауважень та застережень.

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки №2815 від 05.10.2014, №2590 від 16.10.2015 на загальну суму 575513,00 грн.

Проте, порушуючи умови договору відповідач не здійснив розрахунків за надані позивачем транспортно-експедиторські послуги, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 575513,00 грн.

Після порушення провадження у справі відповідач частково розрахувався з відповідачем за надані послуги, тому сума основного боргу відповідача складає 67813,00 грн.

Зазначену суму основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як свідчать матеріали справи, укладений між сторонами договір є договором транспортного експедирування, що підпадає під правове регулювання глави 65 Цивільного кодексу України (ст. ст. 929 - 935 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Факт отримання відповідачем даних послуг за договором №14/08-1 на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів підтверджується актами виконаних робіт, підписаними відповідачем.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов'язань з боку відповідача щодо оплати наданих послуг, і позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 67813,00 грн є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 8781,30 грн інфляційних та 6768,26 грн - 3% річних.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (п. 3.1 та 3.2) інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 Постанови).

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Строк оплати у відповідача за отримані товарно-експедиторські послуги відповідно до рахунку №2815 від 05.10.2015 на суму 350 094,00грн наступив 06.10.2015, відповідно до рахунку №2950 від 16.10.2015 на суму 225419,00 грн - 17.10.2015.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом до стягнення з відповідача підлягає 6301,69 грн інфляційних та 4242,44 грн - 3% річних за період з 06.10.2015 по 29.02.2016, нарахованих на суму боргу в розмірі 350094,00 грн та 2479,61 грн інфляційних, 2525,82 грн - 3% річних за період з 17.10.2015 по 29.02.2016, нарахованих на суму боргу в розмірі 225419,00 грн.

Всього до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 8781,30 грн інфляційних та 6768,26 грн - 3% річних.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", вул. Будька, 45А, м. Гадяч, Полтавська область, 37300, п/р 72 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023, () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КСТ Груп Україна", вул. О. Туманяна, 15А секція "В", оф. 630, м. Київ, 02002, п/р 72 в АТ "Укрсиббанк", МФО 351005, () 67813,00 грн основного боргу, 6768,26 грн - 3% річних, 8781,30 грн інфляційних, 9000,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.07.2016.

Суддя Д.М. Сірош