ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

05 липня 2016 р. Справа № 902/485/16

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго", м.Вінниця

до: Міського комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора № 15", м.Вінниця

про стягнення 40 000,00 грн збитків

За участю секретаря удового засідання ОСОБА_1

За участю представників:

позивача: ОСОБА_2, довіреність № Ю-р/65 від 16.01.2016 р., паспорт серії СТ № 428919 виданий Білоцерківським РВ Управління ДМС України в Київській області 21.11.2014 р.

відповідача: ОСОБА_3, довіреність № б/н від 17.06.2016 р., паспорт серії МЕ № 576012 виданий Калинівським РВ УМВС України у Вінницькій області 08.10.2004 р.

ОСОБА_4, довіреність № б/н від 17.06.2016 р., паспорт серії АВ № 493204 виданий Немирівським РВ УМВС України у Вінницькій області 08.11.2002 р.

ОСОБА_5, довіреність № б/н від 04.01.2016 р., паспорт серії ЕН № 932375 виданий Первомайським МВ УМВС України в Луганській області 08.09.1998 р.

Інші: ОСОБА_6.

В С Т А Н О В И В :

Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" подано позов до Міського комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора № 15" про стягнення 40 000,00 грн збитків у зв'язку з наданням відповідачем недостовірної інформації.

Ухвалою суду від 10.06.2016 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/485/16 та призначено її до розгляду на 23.06.2016 р.

23.06.2016 р. на адресу суду від представника відповідача надійшов супровідний лист з додатками документів на виконання вимог ухвали суду від 10.06.2016 р. до якого долучено відзив на позовну заяву, яким останній просить суд в позові відмовити в повному обсязі з мотивів наведених в даному відзиві.

23.06.2016 р. в судовому засіданні представником відповідача подано клопотання без номера та дати про залучення до участі у розгляді справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вінницьке обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, яке судом було відхилено з огляду на те, що прийняття рішення у даній справі не може вплинути на права та обов'язки Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

В межах дня судом оголошувалась перерва до 16 год. 00 хв. з метою надання представниками сторін додаткових документів та письмових пояснень необхідних для розгляду даного спору по суті.

Після перерви до суду від представників сторін надійшло ряд документів, а саме: від представника позивача додаткові письмові пояснення по суті спору з додатками документів, а від представника відповідача додаткові доповнення до відзиву.

Ухвалою суду від 23.06.2016 р. судом оголошено перерву до 05.07.2016 р. з огляду на необхідність надання представникам сторін часу для реалізації свого права щодо надання додаткових доказів необхідних для повного, об'єктивного та всебічного дослідження усіх обставин справи.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В судовому засіданні представниками сторін подано ряд документів на виконання вимог ухвали суду від 23.06.2016 р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та в своїх усних поясненнях зазначила, що у зв'язку з наданням відповідачем балансоутримувачем будинку за адресою по вул.Талаліхіна, 5 недостовірної інформації про підключення в даному будинку рушникосушильників до системи централізованого опалення призвело до помилкового нарахування КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" оплати за послуги з централізованого водопостачання в період з липня 2014 року по червень 2015 року.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечила, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 23.06.2016 р. та в додаткових поясненнях до відзиву (поданих в судовому засіданні 23.06.2016 р.) та просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Із змісту позовної заяви, письмових пояснень поданих 23.06.2016 р. позовні вимоги мотивовано наданням 06.08.2012 р. МКП "ЖЕК № 15" недостовірної інформації щодо підключення рушникосушильників в будинку по вул. Талаліхіна, 5 м.Вінниця (балансоутримувачем якого являється відповідач) рушникосушильників до системи централізованого опалення, що призвело до помилкового нарахування КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" оплати за послуги з централізованого водопостачання в період з липня 2014 р. по червень 2015 р., а в подальшому стало підставою накладення на позивача адміністративною колегією Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України штрафу в розмірі 40 000,00 грн згідно рішення № 03-08/107-15 від 29.02.2016 р. за порушення законодавства про захист економічної конкуренції прийнятого за зверненням мешканців вказаного вище будинку (а.с.3-7, 79-80, 89-90, т.1).

В якості нормативно-правової підстави позовних вимог позивач посилається на ст.ст.174, 216, 225 ГК України, ст.ст. 11, 1166 ЦК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 23.06.2016 р. та в додаткових поясненнях до відзиву (поданих в судовому засіданні 23.06.2016 р.) позов не визнає та просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі вказуючи на те, що:

- КП ВМР Вінницяміськтеплоенерго" є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання згідно додатку до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2147 від 05.10.2010 р. "Про внесення змін до Рішення виконкому міської ради від 08.06.2006 р. № 1312" та згідно своїх прав та обов'язків, як виконавця послуг зобов'язано отримувати інформацію щодо обладнання будинків у тому числі рушникосушильниками самостійно, чого останнім зроблено не було;

- в зверненні КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" з листом № 05/851 від 20.07.2012 р. до МКП "ЖЕК № 15" з проханням надати інформацію щодо будинків обладнаних рушникосушильниками не було зазначено мети та підстави щодо надання такої інформації;

- обов'язок надавати інформацію або проводити будь-які обстеження за проханням виконавців житлово-комунальних послуг у МКП "ЖЕК № 15" відсутній, що свідчить про відсутність порушення такого зобов'язання у зв'язку з чим МКП "ЖЕК № 15" не могло бути завдано будь-яких збитків позивачу за відсутності повного складу цивільного правопорушення;

- штраф у розмірі 40 000, 00 грн накладений адміністративною колегією Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України згідно рішення № 03-08/107-15 від 29.02.2016 р. фактично визнано позивачем та припинено у зв'язку з чим проведено відповідний перерахунок споживачам, а дане рішення останнім не оскаржувалося (а.с.68-71, 87-88, т.1).

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08.06.2006 р. № НОМЕР_1 ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" визначено виконавцем послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води у житловому фонді, що є власністю територіальної громади м.Вінниці.

Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1666 від 14.07.2011 р. "Про перерозподіл житлового фонду" балансоутримувачем будинку за адресою м. Вінниця, вул.Талаліхіна, 5 є МКП "ЖЕК № 15".

20.07.2012 р. КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" звернулося до МКП "ЖЕК № 15" з листом № 05/851 від 20.07.2012 р. з проханням надати інформацію щодо будинків обладнаних рушникосушильниками, за умови їх підключення до системи гарячого водопостачання (а.с.72, т.1).

06.08.2012 р. МКП "ЖЕК № 15"надало інформацію щодо будинків обладнаних рушникосушильниками, згідно якої будинок за адресою м. Вінниця, вул Талаліхіна, 5 також обладнаний рушникосушильниками, що під'єднані до системи гарячого водопостачання (а.с.28-30, т.1).

Однак, після звернення мешканців будинку розташованого за адресою вул.Талаліхіна, 5, м.Вінниця працівниками МКП "ЖЕК № 15" було проведено повне обстеження житлового фонду та надано до КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" уточнюючу інформацію (лист з дислокацією МКП "ЖЕК № 15" № 516 від 17.06.2015 р.) про підключення в вищезазначеному будинку рушникосушильників до системи централізованого опалення (а.с. 31-35, т.1).

05.10.2015 р. мешканцями будинку за адресою вул.Талаліхіна, 5, м.Вінниця до адміністративної колегії Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було направлено заяву щодо неправомірності дій КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" стосовно застосування тарифів за послуги з централізованого водопостачання в період з липня 2014 р. по червень 2015 р.

29.02.2016 р. адміністративною колегією Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 03-08/107-15 про визнання дій КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" стосовно нарахування плати споживачам за послуги з централізованого постачання гарячої води при умові підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання, які фактично не надавалися, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачено п.2 ст.50, ч.1 ст.13 Закону України "Про захист економічної конкуренції " та наклало на КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" штраф у розмірі 40 000,00 (сорок тисяч) грн (а.с.36-40, т.1).

28.03.2016 р. адміністративна колегія Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийняла рішення № 21-рш по справі № 03-08/107-15 про розстрочення сплати штрафу КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" на 12 місяців (а.с.41-42, т.1).

На даний час КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" виконує рішення адміністративної колегії Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України сплативши 7 000,00 грн , що підтверджується платіжними дорученнями № 1622 від 04.05.2016 р., № 2349 від 13.06.2016 р. (а.с.43, 81-82, т.1).

Також судом встановлено, що станом на час подачі позову до суду та під час перебування даної справи в суді КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" вищезазначене рішення не оскаржувало.

Вказані обставини в їх сукупності слугували підставою для звернення позивача з даним позовом до суду про відшкодування збитків заподіяних внаслідок порушення зобов'язань відповідача перед позивачем, що полягають в наданні останнім недостовірної інформації, яка призвело до стягнення з КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" штрафу в розмірі 40 000,00 грн.

Надаючи юридичну оцінку щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача, спірним правовідносинам та порушеному праву позивача, суд виходив із такого.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За загальним правилом збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке пов'язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах тощо.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Аналогічні приписи містяться у статті 225 ГК України у п. 1 якої зазначено, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду. Сторони господарського зобов'язання мають право за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов'язання чи строків порушення зобов'язання сторонами. Не допускається погодження між сторонами зобов'язання щодо обмеження їх відповідальності, якщо розмір відповідальності для певного виду зобов'язань визначений законом. Кабінетом Міністрів України можуть затверджуватися методики визначення розміру відшкодування збитків у сфері господарювання. Склад збитків, що підлягають відшкодуванню у внутрішньогосподарських відносинах, визначається відповідними суб'єктами господарювання - господарськими організаціями з урахуванням специфіки їх діяльності (частини 3-7 статті 225 ГК України).

Частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконаний зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення того факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що спричинила шкоду (збитки) іншій особі.

Вина особи, на яку покладається цивільно-правова відповідальність, за загальним правилом, є також обов'язковою умовою для покладення на особу обов'язку відшкодувати шкоду.

Таким чином, з приписів наведених норм слідує, що підставою відповідальності, якою є відшкодування збитків в даному випадку, має бути наявність складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) відповідача, шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду.

Саме наявність чотирьох елементів правопорушення є необхідною вимогою для притягнення винної сторони до відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

За загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: в повному обсязі відшкодовується як реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, так і упущена вигода; особою, яка безпосередньо завдала шкоду.

Законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 р. у справі № 5011-71/2684-2012, від 02.09.2014 р. у справі № 910/2023/13, від 04.11.2014 р. у справі № 904/1197/14, від 07.10.2015 р. у справі № 916/3371/14, від 28.01.2015 р. у справі № 5023/3993/12(5023/9057/11).

Закон покладає обов'язок по відшкодуванню збитків виключно на винну сторону і саме ступінь вини особи впливає на розмір, що підлягає відшкодуванню. Закон не дає право стягувати збитки з особи, дії якої не знаходяться в причинному зв'язку з наслідками, що настали.

Для виникнення відповідальності необхідно встановити, що саме протиправна поведінка заподіювача шкоди стала причиною виникнення шкоди, оскільки відсутність причинного зв'язку у всіх випадках тягне звільнення особи від зобов'язання відшкодувати шкоду.

Виходячи з цього, предметом доказування у даному спорі є: факт неправомірних дій відповідача, виникнення шкоди саме у заявленому до стягнення розмірі, причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіянням шкоди, наявність вини заподіювача шкоди. Відсутність хоча б однієї із цих обставин не тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування шкоди.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Аналіз встановлених у даній справі фактичних обставин в сукупності із юридичною оцінкою спірних правовідносин приводить суд до переконливого висновку про відсутність в діях відповідача повного складу цивільного правопорушення виходячи з таких міркувань.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції на момент отримання відповіді від відповідача) виконавець житлово-комунальних послуг, яким являється позивач, зокрема зобов'язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень.

Відповідно до пудпунктів 5, 10 пункту 32 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" (в редакції на момент отримання відповіді від відповідача) виконавець зобов'язаний: проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта; утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт.

Із наданих суду примірників договорів укладених між позивачем та споживачами (№ 04002101 від 20.09.2007 р., № 040071123 від 06.02.2008 р., № 15042124 від 20.01.2014 р., № 15042137 від 23.03.2015 р.) вбачається, що аналогічні зобов'язання покладені на нього і умовами таких договорів.

Зокрема, виконавець зобов'язувався здійснювати контроль за одержанням послуг шляхом проведення огляду технічного стану санітарно-технічного обладнання у Споживача та перевірки показань засобів обліку і вносити відповідні зміни до Договору, пов'язані з виявленням нових даних, які впливають на розмір платежів (кількість мешканців, перепланування квартири тощо) (п.п.15, 16.3 Договорів).

Разом з тим аналіз положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" свідчить про відсутність зобов'язань у балансоутримувача, яким являється відповідач встановлених законодавчими нормами імперативно надавати інформацію виконавцю послуг щодо характеристик інженерного обладнання конкретних будинків.

Окрім того, аналіз діючого законодавства свідчить про відсутність у балансоутримувача навіть повноважень на отримання такої інформації у безпосередніх споживачів відповідних послуг.

Судом вчинялись процесуальні дії з метою встановлення між сторонами договірних правовідносин, які передбачали зобов'язання відповідача надавати позивачу такого роду інформацію на підставі відповідних положень договору.

Однак сторони заперечили наявність таких договірних правовідносин між собою.

Матеріали справи не містять доказів наявності договірних правовідносин між сторонами.

З врахуванням наведеного вище суд приходить до переконливого висновку про відсутність протиправності в діях відповідача, позаяк зобов'язання надавати інформацію для позивача на останнього не покладалось ні законодавчими приписами, ні передбачалось договірними правовідносинами.

Разом з тим наявність такої відповіді зі сторони відповідача не спростовує того, що обов'язок по отриманню відповідної інформації законодавчо покладено безпосередньо на позивача.

Недоведеність протиправності поведінки відповідача спростовує посилання позивача на завдання саме відповідачем останньому шкоди, і як наслідок, свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та збитками.

З врахуванням наведеного вище, суд дійшов переконливого висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 40 000,00 грн збитків завданих наданням недостовірної інформації є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору, у звязку із відмовою в позові, відповідно до ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 45, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" до Міського комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора № 15" про стягнення 40 000 грн 00 коп. збитків відмовити повністю.

Повне рішення складено 11 липня 2016 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.