ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2016 р.Справа № 922/1890/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Управління служби безпеки України в Харківській області, м. Харків
про стягнення 12669,80 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю № 01-16юр/3219 від 25.04.2016 р.

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю № 70/16-5129 від 22.03.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Управління служби безпеки України в Харківській області (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 11179,00 грн. - пені за листопад, грудень 2015 р., січень, лютий березень, квітень 2016 р.; 335,30 грн. - 3% річних за березень, квітень 2016 р.; 1155,50 грн. - індекс інфляції за березень 2016 р.

Ухвалою суду від 15.06.2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 14.07.2016 р. о 10:40.

Представники сторін надали заяву (вх. № 23133 від 14.07.2016 р.) про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, яка судом була задоволена.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 12.07.2016 р. за вх. № 22913, надав відзив на позовну заяву з додатком, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за січень 2016 р. в розмірі 1231,88 грн., інфляційних витрат за січень 2016 р. в розмірі 445,54 грн. та 3% річних за січень 2016 р. в розмірі 84,18 грн. Також, у відзиві на позовну заяву представником відповідача було викладено клопотання про зменшення розміру пені на 90%.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за січень 2016 р. в розмірі 1231,88 грн., інфляційних витрат за січень 2016 р. в розмірі 445,54 грн., 3% річних за січень 2016 р. в розмірі 84,18 грн., та зменшити розмір пені на 90%.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

27.02.2009 р. між АК "Харківобленерго" та Управлінням служби безпеки України в Харківській області був укладений договір про постачання електричної енергії № 0312.01 (надалі - договір про постачання електричної енергії). Також, між сторонами була укладена додаткова угода № 4 від 21.02.2011 р. до договору про постачання електричної енергії.

09.03.2016 р. між сторонами був укладений договір про закупівлю послуги з постачання електроенергії № 1010-16.

Пунктом 1.1. договору про закупівлю послуги з постачання електроенергії № 1010-16 від 09.03.2016 р. було передбачено, що позивач надає послугу з постачання електроенергії (код за ДК 016:2010 35.12.1 - передавання електричної енергії (код за ДК 021:20-6 - розподіл електричної енергії та супутні послуги) (постачання електричної енергії)) для забезпечення потреб відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договорів про постачання електричної енергії, в т.ч. й за договором № 0312.01 від 27.02.2009 р.

Відповідно до умов встановлених п. 2.2 договору про постачання електричної енергії постачальник електричної енергії (позивач) зобовязувався постачати електричну енергію в обсягах, визначених в розділі 5 договору, з урахуванням розділів 6, 7 договору.

Відповідно до п. 2.3.3 договору про постачання електричної енергії споживач (відповідач) зобовязувався своєчасно сплачувати постачальнику вартість спожитої електроенергії та інші нарахування.

Пунктом 4.2.1 договору про постачання електричної енергії встановлено, що при порушенні термінів розрахунку за спожиту електричну енергію споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції.

Згідно позову позивач вказує, що станом на 01.05.2016 р. за період з квітня 2014 р. по лютий 2016 р. у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на підставі договору про постачання електричної енергії № 0312.01 від 27.02.2009 р., який було пролонговано на 2016 рік. В обґрунтування позовних вимог позивачем були надані до суду копії відомостей про витрати електроенергії (том 1 а.с. 56-70).

Також, позивачем до суду були надані рахунки на оплату пені, 3% річних, індексу інфляції за договором про постачання електричної енергії № 0312.01 за квітень 2016 р., березень 2016 р., лютий 2016 р., січень 2016 р., грудень 2015 р. та листопад 2015 р. (том 1 а.с. 42-47), та рахунки за використану електроенергію та за перетікання реактивної електроенергії за договором про постачання електричної енергії № 0312.01 за квітень 2016 р., березень 2016 р., лютий 2016 р., січень 2016 р., грудень 2015 р., листопад 2015 р., жовтень 2015 р. та вересень 2015 р. (том 1 а.с. 48-55).

Дослідивши вищевказані рахунки та розрахунки позивача 335,30 грн. 3% річних за березень, квітень 2016 р., 1155,50 грн. індексу інфляції за березень 2016 р. та пені, суд дійшов до висновку, що позивачем в обґрунтування нарахування відповідачу 335,30 грн. 3% річних за березень, квітень 2016 р., 1155,50 грн. індексу інфляції за березень 2016 р. та пені за січень 2016 р. в розмірі 1231,88 грн. не надано до суду відповідних доказів, яки би підтверджували вказані нарахування.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача 335,30 грн. 3% річних за березень, квітень 2016 р., 1155,50 грн. індексу інфляції за березень 2016 р. та пені за січень 2016 р. в розмірі 1231,88 грн. не підтверджуються матеріалами справи, суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні.

Щодо решти суми пені у розмірі 9947,12 грн. суд зазначає наступне.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90%.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Разом з цим, суд враховує те, що ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України не встановлено конкретних критеріїв, за наявності яких суд зменшує заявлені до стягнення суми штрафних санкцій у тому чи іншому обсязі, відтак відповідний висновок має узгоджуватись зі ст. 3 Цивільного кодексу України, кою визначено загальні засади цивільного законодавства.

В даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи інтереси позивача, а також зважаючи на те, що сплата відповідачем пені зачіпає не лише його майнові інтереси, а й держави, оскільки відповідач фінансується за рахунок Державного бюджету, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми пені за листопад, грудень 2015 р., січень, лютий березень, квітень 2016 р. у розмірі 994,71грн.

Враховуючи положення ст. 49 ГПК України, положення п.4.3. постанови пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", яким передбачено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору у розмірі 1081,73 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", ст.ст. 230, 231, 232, 233, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління служби безпеки України в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 2, ідентифікаційний код 20001711) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 149, ідентифікаційний код 00131954; п/р 5 в АТ "ОСОБА_3 Аваль" м. Київ, МФО 380805) пеню за листопад, грудень 2015 р., січень, лютий березень, квітень 2016 р. у розмірі 994,71 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1081,73 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 19.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_4