РІШЕННЯ

18 липня 2016 року Справа № 913/741/16

Провадження №3/913/741/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м. Луганськ,

до Комунального підприємства госпрозрахункове житлово-комунальне підприємство «Прогрес», смт. Тошківка, Попаснянський район Луганської області,

про стягнення 105 837 грн. 36 коп.

суддя Секірський А.В.

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 35 від 04.01.2016;

від відповідача не прибув,

в с т а н о в и в:

Суть спору: ТОВ «Луганське енергетичне обєднання» (далі Позивач) заявлено вимогу про стягнення з Комунального підприємства госпрозрахункове житлово-комунальне підприємство «Прогрес» (далі Відповідач) заборгованості за договором № А9022 від 05.08.2009 за спожиту активну електроенергію в розмірі 87 607,99 грн., 3% річних 2247,91 грн. та інфляційних витрат 18 781,46 грн.

Позовні вимоги з посиланням на норми статей 525, 526, 623, 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) обґрунтовані порушенням відповідачем умов вказаного договору по розрахунках за спожиту електроенергію.

Представник позивача через канцелярію суду надав заяву про зменшення розміру позовних вимог від 14.07.2016 у звязку з тим, що відповідач після подачі позову до господарського суду Луганської області здійснив часткову оплату вартості спожитої активної електроенергії у сумі 2800,00 грн.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту активну електроенергію в розмірі 84807,99 грн., 3% річних 2247,91 грн. та інфляційних витрат 18 781,46 грн.

Відповідна заява прийнята судом до розгляду.

Заявлені позовні вимоги позивач підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач, відзив на позовну заяву не надав, участь представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце їх проведення. Так, згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців юридичною адресою відповідача є: Луганська область, Попаснянський район, смт. Тошківка, вул. Мічуріна, 27А, у звязку з чим, позовна заява та процесуальні документи по справі направлялися відповідачу саме за вказаною адресою.

Згідно з приписами пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою ( тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Справа розглядається відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, вислухавши присутнього в судовому засіданні представника позивача, суд встановив такі фактичні обставини.

05.08.2009 між сторонами у справі був укладений договір про постачання електричної енергії № А9022 (далі договір) (а.с.20-24).

Відповідно до пункту 1.1 договору Постачальник (позивач) постачає електричну енергію Споживачу (відповідачеві) для забезпечення потреб електричних установок Споживача з загальною дозволеною потужністю 17,08 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені відповідно до додатків до договору «Відомості про розрахункові засоби обліку електричної енергії Споживача», а Споживач оплачує Постачальнику електроенергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору та додатками до договору, що є його невід'ємною частиною.

За умовами договору Постачальник зобовязаний постачати Споживачу електроенергію як різновид товару в обсягах, визначених Додатком «Обсяги постачання електричної енергії Споживачу», з урахуванням вимог розділу 5 та умов розділу 6 Договору; згідно з визначеними додатками «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін» категорією струмоприймачів та гарантованим рівнем надійності електропостачання схем електропостачання; якісні характеристики якого відповідають параметрам, визначеним ГОСТ 13109-97 (п.п.2.2.2. договору).

За умовами договору Споживач зобовязаний для визначення величини спожитої електроенергії щомісячно 1-ого числа, згідно з Додатком Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, знімати покази розрахункових засобів обліку, оформляти результати відповідно до Додатку Форма Акт про зняття показів розрахункових засобів та направляти уповноваженого представника до Постачальника для подання Акту про зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії за розрахунковий період і отримання рахунків для здійснення остаточного розрахунку за спожиту електричну енергію та інших платежів, передбачених договором (пункт 2.3.3 договору).

Відповідно до пункту 7.9 договору розрахунки за електричну енергію та інші платежі здійснюються Споживачем у порядку, передбаченому додатком Порядок розрахунків.

Пунктом 8 Додатку до договору Порядок розрахунків передбачено, що розрахунок за фактично спожиту у розрахунковому періоді активну електроенергію; за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності; за перетікання реактивної електричної енергії; оплату сум на відшкодування збитків; оплату пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за порушення строків розрахунків Споживач здійснює на підставі наданих Постачальником рахунків протягом 5 операційних днів, починаючи з наступного дня після їх отримання (а.с.25).

На підтвердження виконання свого обовязку щодо постачання електричної енергії позивачем надані звіти про використану електричну енергію відповідачем за листопад грудень 2014 року, протягом 2015 року та у січні-травні 2016 року (а.с.28, 31, 35, 38, 40, 42, 44, 46, 49, 56, 60, 64, 67, 71, 74, 78, 81, 86, 89).

На виконання умов договору відповідачем було складено, підписано та надано позивачу акти про використану активну електричну енергію за період листопад грудень 2014 року, протягом 2015 року та у січні-травні 2016 року (а.с. 29, 32, 36, 39, 41, 43, 45, 47, 50, 57, 61, 65, 68, 72, 75, 79, 82, 87, 90).

За результатами надання обумовлених договором послуг за період листопад грудень 2014 року, протягом 2015 року та у січні-травні 2016 року позивачем відповідачеві направлявся відповідний рахунок за спожиту активну електроенергію (а.с.30, 32, 36, 39, 41, 43, 45, 47, 50, 57, 61, 65, 68, 72, 75, 79, 82, 87, 90, ).

Вказані рахунки були отримані повноважним представником відповідача у справі.

Позивач свої зобовязання виконав і за період листопад грудень 2014 року, протягом 2015 року та у січні-травні 2016 року відпустив відповідачу активну електричну енергію на суму 150 506,26 грн.

В порушення умов договору відповідач своєчасно та в повному обсязі за спожиту активну електроенергію не розрахувався, сплативши тільки 65 698,27 грн.

Таким чином, за відповідачем утворилась заборгованість за спожиту в листопаді грудні 2014 року, протягом 2015 року та у січні-травні 2016 року активну електроенергію в сумі 84 807,99 грн.

На підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 % річних у сумі 2247,91 грн. та інфляційні витрати у сумі 18 781,46 грн., що підтверджено відповідними розрахунками позивача, наявними у матеріалах справи (а.с.13-19). На суму 3% річних та інфляційних витрат було виписано рахунки (а.с. 69, 73, 76, 80, 83, 88, 91).

Оцінивши всі обставини справи, суд вважає, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Правовідносини між сторонами за позовом виникли із договору про постачання електричної енергії № А9022 від 05.08.2009, який за своєю правовою природою є різновидом договору купівлі-продажу і до нього застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначена норма Цивільного кодексу України кореспондується з положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання, у відповідності до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Фактичні обставини свідчать, що позивач на виконання умов договору постачав відповідачу електроенергію, претензій щодо постачання електроенергії у відповідача немає.

Обсяги спожитої активної електроенергії за листопад грудень 2014 року, протягом 2015 року та у січні-травні 2016 року позивач підтверджує відповідним звітом споживача про використану електроенергію, актами та рахунками.

Втім, відповідач в порушення умов договору до нього не в повному обсязі здійснив оплату за активну електроенергію за листопад грудень 2014 року, протягом 2015 року та у січні-травні 2016 року, у звязку з чим виникла заборгованість по сплаті активної електроенергії в сумі 84 807,99 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за активну електроенергію за листопад грудень 2014 року, протягом 2015 року та у січні-травні 2016 року у розмірі 84 807,99 грн., підтверджена матеріалами справи, заявлена обґрунтовано та підлягає до стягнення з відповідача.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем обґрунтовано нараховано та заявлено до стягнення 3 % річних у сумі 2247,91 грн., що підтверджено відповідним розрахунком позивача, наявним у матеріалах справи.

Стосовно інфляційних нарахувань у сумі 18 781,46 грн. суд зазначає наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем в розрахунку втрат від інфляції по кожному місяцю було взято суму боргу на початок місяця та застосовано поточний індекс інфляції, а не індекс інфляції за наступний місяць, як зазначено вище.

Борг за листопад 2014 року повинен був сплачений до 17.11.2014. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з грудня 2014 року, а також враховуючи суму боргу на кінець кожного місяця у випадку здійснення оплати за спожиту електричну енергію.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями листопада 2014 року за період з грудня 2014 року по лютий 2016 року судом встановлено, що інфляційні витрати за цей період складають 8747,04 грн.

Борг за грудень 2014 року повинен був сплачений до 19.12.2014. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з січня 2015 року, а також враховуючи суму боргу на кінець кожного місяця у випадку здійснення оплати за спожиту електричну енергію.

Оскільки на кінець грудня 2014 року заборгованості не існувало то нарахування позивачем інфляційних витрат за зобовязаннями грудня 2014 року є безпідставним.

Борг за січень 2015 року повинен був сплачений до 19.01.2015. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з лютого 2015 року по червень 2015 року. Оскільки на кінець липня 2015 року заборгованості не існувало то нарахування позивачем інфляційних витрат за липень 2015 року є безпідставним.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями січня 2015 року за період з лютого 2015 року по червень 2015 року судом встановлено, що інфляційні витрати за цей період складають 2465,28 грн.

Борг за лютий 2015 року повинен був сплачений до 12.03.2015. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з квітня 2015 року по червень 2015 року. Оскільки на кінець липня 2015 року заборгованості не існувало то нарахування позивачем інфляційних витрат за липень 2015 року є безпідставним.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями лютого 2015 року за період з квітня 2015 року по червень 2015 року судом встановлено, що інфляційні витрати за цей період складають 773,97 грн.

Борг за березень 2015 року повинен був сплачений до 19.03.2015. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з квітня 2015 року по червень 2015 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями березня 2015 року за період з квітня 2015 року по червень 2015 року судом встановлено, що інфляційні витрати за цей період складають 1456,05 грн.

Борг за квітень 2015 року повинен був сплачений до 17.04.2015. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з травня 2015 року по червень 2015 року. Оскільки на кінець липня 2015 року заборгованості не існувало то нарахування позивачем інфляційних витрат за липень 2015 року є безпідставним.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями квітня 2015 року за період з травня 2015 року по червень 2015 року судом встановлено, що інфляційні витрати за цей період складають 208,92 грн.

Борг за травень 2015 року повинен був сплачений до 19.05.2015. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з червня 2015 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями травня 2015 року за червень 2015 року судом встановлено, що інфляційні витрати за цей період складають 28,96 грн.

Борг за червень 2015 року повинен був сплачений до 18.06.2015. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з липня 2015 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями червня 2015 року за липень 2015 року судом встановлено, що інфляційні витрати за цей період складають (- 61,06 грн.)

Борг за липень 2015 року повинен був сплачений до 17.07.2015. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з серпня 2015 року по лютий 2016 року з урахуванням суми боргу на кінець кожного місяця.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями липня 2015 року за період з серпня 2015 року по лютий 2016 року судом встановлено, що інфляційні витрати за цей період складають 28,26 грн.

Борг за серпень 2015 року повинен був сплачений до 17.08.2015. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з вересня 2015 року по лютий 2016 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями серпня 2015 року за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року судом встановлено, що інфляційні витрати за цей період складають 289,93 грн.

Борг за вересень 2015 року повинен був сплачений до 17.09.2015. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з жовтня 2015 року по лютий 2016 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями вересня 2015 року за період з жовтня 2015 року по лютий 2016 року судом встановлено, що інфляційні витрати за цей період складають 161,45 грн.

Борг за жовтень 2015 року повинен був сплачений до 20.10.2015. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з листопада 2015 року по лютий 2016 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями жовтня 2015 року за період з листопада 2015 року по лютий 2016 року судом встановлено, що інфляційні витрати за цей період складають 267,61 грн. Оскільки позивачем заявлено меншу суму інфляційних витрат у розмірі 156,22 грн., то до стягнення підлягає саме сума 156,22 грн.

Борг за листопад 2015 року повинен був сплачений до 17.11.2015. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з грудня 2015 року по лютий 2016 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями листопада 2015 року за період з грудня 2015 року по лютий 2016 року судом встановлено, що інфляційні витрати за цей період складають 102,93 грн.

Борг за грудень 2015 року повинен був сплачений до 17.12.2015. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з січня 2016 року по лютий 2016 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями грудня 2015 року за період з січня 2016 року по лютий 2016 року судом встановлено, що інфляційні витрати за цей період складають 41,21 грн.

Борг за січень 2016 року повинен був сплачений до 18.01.2016. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з лютого 2016 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями січня 2016 року за лютий 2016 року судом встановлено, що інфляційні витрати за цей період складають (- 34,32) грн.

Борг за лютий 2016 року повинен був сплачений до 17.02.2016. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з березня 2016 року. Таким чином, нарахування позивачем інфляційних витрат за лютий 2016 року є безпідставним.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, до всього стягнення підлягають інфляційні нарахування в сумі 14 364 грн. 84 коп. В решті слід відмовити.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню частково з віднесенням на відповідача судових витрат у справі пропорційно задоволеним вимогам на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

У клопотанні до заяви про зменшення позовних вимог позивач просить суд повернути надмірно сплачений судовий збір у розмірі 72,02 грн.

Відповідно до п.1,5 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином наразі існує необхідність повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» судового збору в сумі 72 грн 02 коп. відповідно до ухвали господарського суду Луганської області.

Керуючись статями 33, 34, 43, 44, 49, 75, статями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства госпрозрахункове житлово-комунальне підприємство «Прогрес», 93280, Луганська область, Попаснянський район, смт. Тошківка, вул. Мічуріна, 27А, код 34724755, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Луганське енергетичне обєднання, кв. Гайового, буд.35А, м. Луганськ, ідентифікаційний код 31443937:

- на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 60 в філії ЛОУ АТ „Ощадбанк у м. Сєвєродонецьк, МФО 304665, код 31443937 борг за активну електроенергію за договором № А9022 від 05.08.2009 у сумі 84 807 грн. 99 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили;

- на поточний рахунок № 3374 в філії ЛОУ АТ „Ощадбанк у м. Сєвєродонецьк, МФО 304665, 3% річних у сумі 2247 грн. 91 коп., інфляційні витрати у сумі 14 364 грн. 84 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1521 грн. 31 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.07.2016

Суддя А.В.Секірський