КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р. Справа№ 910/4989/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Волуйко Т.В.

За участю представників:

від позивача: Хитрова Л.В. - представник за довіреністю № Э.37.7.1.0.0./Д-936 від 04.08.2014

від відповідача: Стеценко Т. М. - представник за довіреністю № 159-2015 від 31.07.2015

від третьої особи: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016

у справі № 910/24694/14 (суддя Літвінова М. Є.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ПриватБанк"

про стягнення 17 836,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 17 836,99 грн., яке позивачем як страховою організацією було виплачено в зв'язку з пошкодженням автомобіля "Daewoo Nexia", державний номерний знак НОМЕР_1, який застрахований позивачем за укладеним з третьою особою договором добровільного страхування наземного транспорту №VIPUCPS-130F1L5 від 15.01.2013, внаслідок ДПТ, що сталася з вини гр. ОСОБА_7 - водія автомобіля "Daewoo Lanos", державний номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують вказаним автомобілем, застрахована у відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 4396248.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2016, повний текст якого складений 17.05.2016, у справі № 910/4989/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду ґрунтується на тому, що відповідачем за наслідками настання спірної страхової події, що мала місце 25.07.2015, виплачено страхове відшкодування безпосередньо потерпілій особі у розмірі страхової суми (ліміту відповідальності) за вирахуванням франшизи, передбаченої полісом №АІ/4396248, а відтак, відповідачем у повному обсязі виконано обов'язок покладений на нього Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" як страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо відшкодування шкоди, завданої особі, що керувала транспортним засобом "Daewoo Nexia", державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок пошкодження відповідного автомобіля в результаті ДТП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 по справі № 910/4989/16 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач послався на те, що спірне рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обгрунтування зазначеної позиції апелянт послався на те, що право власності на автомобіль "Daewoo Nexia", державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстровано саме за третьою особою відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, яка і була власником вказаного автомобіля станом на момент скоєння спірної ДТП та виплату позивачем страхового відшкодування, а відтак, саме третя особа, який позивач і виплатив страхове відшкодування є потерпілою особою.

Ухвалою від 09.06.2016 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Зеленін В.О., судді Зубець Л.П., Кропивна Л.В. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 11.07.2016.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.07.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/4989/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 11.07.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження.

Третя особа в судове засідання представників не направила, про припини неявки суду не повідомила

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників третьої особи за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав повністю, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила наступне.

15.01.2013 позивач як Страховик та Комерційний банк "Приватбанк" як Страхувальник та Вигодонабувач уклали договір добровільного страхування наземного транспорту № №VIPUCPS-130F1L5 (а.с. 19-21) (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем "Daewoo Nexia", державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

В п. 9 Договору сторонами погоджено, що Договір діє 12 місяців з 16.01.2013 по 15.01.2014 включно (але не більше ніж сплачуємий період п. 10.1). Цей Договір лонгується на такий же строк у разі сплати наступних страхових платежів, якщо жодний з учасників договору не заявить про бажання його припинити.

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень №№ D1FАХ00019 від 15.01.2013, РТ025В0Н2Z від 15.01.2014 та РТ025В0І0О від 15.01.2015 (а.с. 25-27) слідує, що ОСОБА_9 щорічно в період з 2013 року по 2015 рік включно перераховувався страховий платіж, а отже, в порядку, встановленому п. 9 Договору, строк його дії був продовжений до 15.01.2016 включно.

25.07.2015 об 21 год. 03 хв. на перехресті вул. Вишенька-Пирогова в м. Вінниці сталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення автомобілів) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_9 та автомобіля "Daewoo Lanos", державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_7.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

27.07.2015 страхувальник позивача ПАТ КБ "Приват Банк" звернулось до позивача з повідомлення про подію, який має ознаки страхового випадку (а.с. 29).

Згідно з замовленим позивачем у Підприємця ОСОБА_11 (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів НОМЕР_4 від 11.12.2002, сертифікат НОМЕР_5 від 15.08.2013) автотоварознавчим дослідженням, за результатами якого 10.08.2015 складено Висновок про вартість матеріального збитку завданого пошкодженням КТЗ № 140 (а.с. 31-43), вартість відновлювального ремонту (з врахуванням фізичного зносу деталей і вузлів, які підлягають заміні) без урахуванням ВТВ без ПДВ складає 25 936,33 грн., з ПДВ - 31 123,60 грн.

Згідно зі складеним позивачем Страховим актом № И-896 від 12.08.2015 (а.с. 23-24), з урахуванням того, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих ДТП, становить 0% та того, що згідно з п. 15.9 Договору відшкодування збитків провадиться з врахування зносу запасних частин, до виплати в якості страхового відшкодування призначено 18 336,99 грн. (25 936,33 грн.*70,7%-0 грн.).

Згідно з абз. 4 ст. 3 Закону України "Про страхування" (в редакції на дату укладення Договору), страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Зі змісту Договору слідує, що вигодонабувачем за Договором є третя особа - ПАТ КБ "Приватбанк".

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

В повідомленні про подію, який має ознаки страхового випадку від 27.07.2015 третя особа зазначила реквізити для виплати страхового відшкодування.

Згідно з наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 2697 від 12.08.2015 (а.с. 28) страхове відшкодування в сумі 18 336,99 грн. перераховано позивачем за реквізитами вказаними третьою особою.

З відмітки банку на вказаному платіжному доручення слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі відповідно до умов Договору.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано водія ОСОБА_7, що підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.08.2015 у справі № 127/17873/15-п, провадження № 3/1274357/15 та довідкою № 69075698 про дорожньо-транспортну пригоду (вих. № 10537 від 25.09.2015) (а.с. 17-18, 22).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З витягу з електронної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 44) слідує, що станом на 25.07.2015 (дата ДТП) цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах володіють Автомобілем 1 була застрахована відповідачем.

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент виплати позивачем страхового відшкодування), обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять доказів того, що ОСОБА_7 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Отже, в цьому випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_7 (особа, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання спірного страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу № 28-12/02-01 від28.12.2015 (а.с. 45), в якій з посиланням на обставини спірної ДТП, просив сплати 18 336,99 грн. за вказаними позивачем реквізитами.

На вказану претензію відповідач відповів листом № 1269 від 01.03.2016 (а.с. 47) в якому він повідомив позивача про те, що за наслідками спірної ДТП ним виплачено ОСОБА_9 страхове відшкодування в сумі 26 017,75 грн. за його заявою, а відтак обов'язок відповідача щодо сплати страхового відшкодування за наслідками спірної ДТП останнім був виконаний, а тому відповідач відмовляє у виплаті страхового відшкодування в порядку регресу по даному випадку.

Про факт отримання позивачем вказаного листа свідчить те, що ним самим долучено копію листа до матеріалів справи.

Спірне страхове відшкодування позивачу виплачено не було, наслідком чого і стало його звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог повністю з посиланням на те, що відповідачем за наслідками настання спірної ДТП страхове відшкодування виплачено безпосередньо потерпілій особі, а відтак, відповідачем у повному обсязі виконано обов'язок покладений на нього Законом, як на страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо відшкодування шкоди, завданої особі, яка керувала Автомобілем 1, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2012 ОСОБА_9, як лізингоодержувач та третя особа як Лізингодавець уклали договір фінансового лізингу №VI00A+02004862 (надалі - Договір лізингу) (а.с. 112-113) за умовами якого лізингоодержувач прийняв від лізингодавця в лізинг Автомобіль, строк лізингу - 60 місяців з моменту підписання графіку лізингових платежів, який підписано в день складення Договору лізингу, останній лізинговий платіж за графіком припадає на лютий 2015 року..

Протягом строку дії Договору лізингу ОСОБА_9 сплачувались всі лізингові платежі та станом на 26.02.2015 здійснено повний розрахунок за автомобіль, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією виписки третьої особи про погашення кредиту №270291 від 17.03.2015 (а.с. 114) та довідкою третьої особи №2270385 від 17.03.2015 (а.с. 15), якою встановлено, що по Договору лізингу заборгованість за ОСОБА_9 відсутня (кредит погашений).

Отже, станом на дату ДТП ОСОБА_9 здійснено повний розрахунок з третьою особою за Автомобіль.

З огляду на вказані обставини 27.07.2015 ОСОБА_9 повідомив відповідача про настання спірної страхової події, шляхом подання відповідної заяви (а.с. 116-119), а 12.10.2015 подав заяву про виплату йому страхового відшкодування (а.с. 125) в якій просив страхове відшкодування виплатити на рахунок СТО.

Відповідачем за наслідками розгляду вищевказаних заяв страхове відшкодування в сумі 26 517,75 грн. платіжним дорученням № ЗР055712 від 21.10.2015 (а.с. 144) на підставі Страхового акту № 894 від 20.10.2015 (а.с. 143) виплачено на рахунок ФОП ОСОБА_12 (особа яка здійснювала ремонт Автомобіля).

Позивач заперечуючи проти доводів відповідача зазначив, що саме третя особа є власником Автомобіля навіть не зважаючи на те, що лізингові платежі ОСОБА_9 за Договором лізингу повністю погашені і заборгованість відсутня, а тому і виплата страхового відшкодування повинна була бути здійснена саме на користь позивача, як страховика третьої особи.

Водночас, колегія суддів зауважує на тому, що відповідності до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Отже, ОСОБА_9 звертаючись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування як потерпіла в ДТП особа, діяв в межах норм статей 636, 985 ЦК та статті 3 Закону України "Про страхування".

З огляду на вказані обставини посилання апелянта на те, що право власності на Автомобіль яка станом на дату спірної ДТП так і станом на дату виплати страхового відшкодування було зареєстровано саме на третю особу колегією суддів до уваги не приймаються, які такі, що не впливають на вирішення спору сторін по суті.

Враховуючи, що відповідачем за наслідками спірної ДТП страхове відшкодування виплачено безпосередньо потерпілій особі у розмірі страхової суми (ліміту відповідальності) за вирахуванням франшизи, передбаченої полісом №АІ/4396248, колегія суддів вважає доведеним факт виконання відповідачем його обов'язку, як страховика цивільно-правової відповідальності осіб, які на законних підставах володіють Автомобілем 1, по виплаті постраждалій особі страхового відшкодування у повному обсязі.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно і обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 17 836,99 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 у справі № 910/4989/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах".

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 у справі № 910/4989/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 у справі № 910/4989/16 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/4989/16.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець