РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016Справа №7/670

За позовом Публічного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод»

до Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

про стягнення 257 323,25 грн.

Суддя М.М Якименко

Представники сторін:

від позивача: Геращенко Ю.І. - за довіреністю № 12/16-004115 від 18.03.2016 року;

від відповідача: Гавкалюк В.В. - за довіреністю № 868/22 від 18.12.2015 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство "Полтавський турбомеханічний завод" звернулось в Господарський суд м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" про стягнення 257 323,25 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманого товару від позивача, згідно умов Договору №22034 від 10.01.2002 року та Договору №22036 від 10.01.2002 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 247 000,00 грн. - заборгованості, 3 654,25 грн. - 3% річних, 6 669,00 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2003 порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 24.11.2003.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2005 року зупинено провадження у справі №7/670 до вирішення іншої пов'язаної з нею справи №15/76-б.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариство "Центренерго" надійшло клопотання про поновлення провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.20116 року поновлено провадження у справі №7/670 та призначено її розгляд на 25.05.2016 року.

В судовому засіданні 25.05.2016 року встановлено що Відкрите акціонерне товариство "Полтавський турбомеханічний завод" змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Полтавський турбомеханічний завод», а Відкрите акціонерне товариство Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Центренерго».

В судовому засіданні 25.05.2016 року оголошено перерву до 07.06.2016 року.

В судовому засіданні 07.06.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 07.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.01.2002 року між Відкритим акціонерним товариством «Полтавський турбомеханічний завод» (перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Полтавський турбомеханічний завод»; далі по тексту - ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод», позивач, продавець) та Відкритим акціонерним товариством Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» (перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Центренерго»; далі по тексту - покупець, відповідач) укладено Договір №22034 та Договір №22036 (далі по тексту - Договори), за умовами яких продавець продає, а покупець купує продукцію, яка вказана в доданій специфікації №1, підписаної сторонами, що складає невід'ємну частину договору.

Відповідно до п. 5.2. Договорів, повна оплата за продукцію виконується покупцем на протязі 80 календарних днів від дати в копії накладної до повного погашення заборгованості - 20 червня 2002 року.

29.03.2002 року на виконання умов Договорів позивачем відпущено продукцію на загальну суму 1 129 746,00 грн., що підтверджується накладними №227 та №228 від 29.03.2002 року згідно доручень ИАВ №697646 та ИАВ №297649 від 29.03.2002 року.

Відповідачем частково оплачено вартість продукції в розмірі 882 746,00 грн., вартість неоплаченої продукції 247 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо повноти оплати вартості отриманої продукції, відповідно до умов Договорів, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 247 000,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.02.2004 р. порушено провадження у справі №15/76-б (надалі номер змінено на №15/76-6-43/624-6) про банкрутство ПАТ «Центренерго».

Публікація про порушення справи про банкрутство відбулась 08.04.2006 року в газеті «Урядовий кур'єр» № 67.

Відповідно до ч. 1 ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 №2343-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Грошові вимоги Позивача виникли до опублікування оголошення про банкрутство ПАТ «Центренерго». У передбачений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» строк ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» не скористалося своїм правом і не подало заяви з грошовими вимогами до ПАТ «Центренерго», про що свідчить ухвала Господарського суду м. Києва від 17.11.2015 року по справі № 15/76-6-43/624-б.

Так, ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.11.2015 року за наслідками попереднього засідання по справі про банкрутство №15/76-6-43/624-б затверджено реєстр вимог кредиторів, і зазначено, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 р. вищезазначена ухвала в частині вимог конкурсних кредиторів, що не заявлені взагалі, залишено без змін.

У Постанові Верховного Суду України від 18.03.2002 року у справі № 01-10/16 зазначено, що порушення справи про банкрутство не віднесено ст. 62 ГПК України до підстав для відмови судом у прийнятті позовної заяви. Тому, суди мають у встановленому ГПК України порядку приймати позовні заяви до особи, щодо якої порушена справа про банкрутство, і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до опублікування і офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство. Після публікації оголошення господарський суд на підставі п.1 ст.79 ГПК України зупиняє позовне провадження та роз'яснює позивачу зміст частини 2 статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №2343-ХІІ від 14.05.1992, зазначивши про це в ухвалі або протоколі судового засідання. Якщо позивач не звернувся у місячний строк з дня публікації з заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство, господарський суд поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволені позову на підставі частини 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». У разі звернення позивача із заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство, після винесення ухвали суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі п.2 ст.80 ГПК України.

Аналогічну позицію викладено у п.54 Постанові Пленуму Верховного суду України № 15 від 18.12.2009 року «Про судову практику в справах про банкрутство», а також у п. 8.13 рекомендацій Вищого господарського суду України від 04.06.2004 № 04-5/1193 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Таким чином, позовні вимоги ВАТ «Полтавський турбомеханічний завод», що є конкурсними вимогами до ПАТ «Центренерго» та такими, що не були заявлені у справу про банкрутство ПАТ «Центренерго» вважаються погашеними в межах справи № 15/76-6-43/624-6 про банкрутство ПАТ «Центренерго» та позовні вимоги ВАТ «Полтавський турбомеханічний завод» по справі №7/670 не підлягають задоволенню на підставі ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 08.07.2016 року.