ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.07.16р. Справа № 904/4361/16

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Центральний універмаг", м. Дніпро

до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Дніпро

про зняття арешту з нерухомого майна та вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 1 від 12.05.2016 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 06-54/3575 від 06.05.2016 року, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Центральний універмаг" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та просить:

зняти арешт з нерухомого майна, яке в цілому складається з будівлі центрального універмагу літ. А-4 загальною площею 15259,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 52;

вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис №4447122 від 03.02.2007 року про арешт всього нерухомого майна, яке в цілому складається з будівлі центрального універмагу літ. А-4 загальною площею 15259,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 52.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спірне майно належить йому на праві власності згідно з рішенням постійно діючого третейського суду "Гарант" від 02.09.2008 року у справі № 3009/08.

28.04.2016 року позивач випадково довідався про наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису № 4447122 від 03.02.2007 року про арешт об'єкту нерухомості на підставі постанови державного виконавця Тітової Г.О. від 02.02.2007 року.

У відповідь на звернення позивача ОСОБА_3 відділ державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області листом № 0314/8690/6 від 18.05.2016 року повідомив про відсутність відомостей щодо виконавчого провадження в межах якого за постановою від 02.02.2007 року було накладено арешт на нерухоме майно за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 52.

У якості правової підстави позову позивач посилається, окрім іншого, на статтю 60 Закону України "Про виконавче провадження".

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з наведених у позові підстав.

Відзиву на позов відповідач не надав. Натомість подав письмове клопотання від 14.06.2016 року про його заміну на належного відповідача, яким вважає ОСОБА_3 відділ державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Заявлене клопотання вмотивовує тим, що відповідно до своїх повноважень Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області жодних заходів з примусового виконання рішень судів та інших органів, у тому числі накладення арешту у межах виконавчого провадження, не здійснює. Таким органом є орган державної виконавчої служби, зокрема ОСОБА_3 відділ державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Відповідно до частин першої та третьої статті 24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Пунктом 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона.

Заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано, то господарський суд у залежності від конкретних обставин справи вчиняє одну з таких дій: 1) розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач не є належним; 2) залучає до участі у справі з власної ініціативи іншого відповідача згідно з частиною першою статті 24 ГПК. При цьому в останньому із зазначених випадків: господарський суд зобов'язує позивача згідно з частиною другою статті 56 ГПК надіслати відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, а в разі невиконання цього обов'язку у встановлений судом строк залишає позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

У разі якщо заява (клопотання) про залучення іншого відповідача або про заміну відповідача залишається судом без задоволення, то ухвала з цього приводу не виноситься, а про відхилення відповідної заяви (клопотання) зазначається в описовій частині рішення суду або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Проти задоволення заявленого клопотання представник позивача не заперечує, однак стаття 24 Господарського процесуального кодексу України не зобов'язує господарський суд задовольняти клопотання сторони про залучення до участі у справі іншого відповідача.

Враховуючи предмет та підстави позову, а також надані позивачем докази в обгрунтування позовних вимог, заявлене клопотання задоволенню не підлягає.

Провадження у справі було порушено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.05.2016 року з призначенням судового засідання на 22.06.2016 року, після чого розгляд справи відкладався на 06.07.2016 року.

У судовому засіданні 06.07.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням постійно діючого третейського суду "Гарант" при Товарній біржі "Дніпропетровська спеціалізована біржа" від 02.09.2008 року у справі № 3009/08 за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства "Центральний Універмаг" про визнання права власності та за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства "Центральний Універмаг" до ОСОБА_4 про визнання права власності в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічну позовну заяву задоволено. Визнано без акту введення в експлуатацію за Відкритим акціонерним товариством "Центральний Універмаг" право власності на будівлю центрального універмагу літ. А-4 загальною площею 15259,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 52.

Також прийнято рішення зареєструвати в Комунальному підприємстві "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради" без акту введення в експлуатацію за Відкритим акціонерним товариством "Центральний Універмаг" право власності на будівлю центрального універмагу літ. А-4 загальною площею 15259,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 52.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27282867 від 10.09.2010 року, виданого Комунальним підприємством "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради, власником будівлі центрального універмагу літ. А-4 загальною площею 15259,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 52, є Відкрите акціонерне товариство "Центральний Універмаг".

Як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, сформованого 28.04.2016 року, на все майно, у тому числі нерухоме майно ВАТ "Центральний Універмаг", правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю "Центральний універмаг", а саме - будівлю центрального універмагу літ. А-4 загальною площею 15259,7 кв.м. за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 52, накладено арешт № 51/2007. У якості підстави обтяження зазначено постанову державного виконавця Тітової Г.О. від 02.02.2007 року. Вказаний арешт внесений до цього реєстру під реєстраційним номером обтяження 4447122 (а.с. 14, 43-44 том 1).

Позивач звернувся до ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з листом про надання інформації щодо накладення арешту на все нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 52.

Відповідно до листа № 0314/8690/6 від 18.05.2016 року ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 0314/8690/6 від 18.05.2016 року позивачеві було повідомлено про відсутність відомостей щодо виконавчого провадження в межах якого за постановою від 02.02.2007 року державного виконавця Тітової Г.О. накладено арешт на нерухоме майно за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 52, а відтак і про відсутність підстав для зняття арешту.

При цьому з посиланням на статтю 60 Закону України "Про виконавче провадження" позивачеві було роз'яснено право звернутися до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна.

Позивач вважає арешт на належний йому об'єкт нерухомості безпідставним та таким, що перешкоджає йому в повній мірі здійснювати право власності на належний йому об'єкт нерухомості, що і стало причиною його звернення до суду за захистом свого порушеного права.

За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови № 6 від 27.08.1976 року (із змін. і доп.) "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" роз'яснив, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Аналогічне роз'яснення міститься також у пункті 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", згідно з яким відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК.

Ні під час звернення до господарського суду, ані в процесі розгляду справи позивач не з надав суду доказів, які б дозволили з'ясувати його причетність до обтяження належного йому майна арештом, а саме: підстави накладення арешту; наявність можливих стягувачів, в інтересах яких арешт накладено; боржників тощо.

Зі змісту заявлених вимог вбачається, що позивач не заявляє вимоги про право власності на майно, яке піддане арешту, а просить лише зняти арешт з нерухомого майна та вилучити з реєстру відповідний запис.

Отже, спору про право на майно зі стягувачами чи боржниками у позивача немає, що унеможливлює його захист у позовному провадженні відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає право на звернення відповідних осіб до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визначений позивачем у справі відповідач - Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області не може нести відповідальність за існуючий арешт об'єкту нерухомості, оскільки не має жодних прав на прийняття таких рішень, а також рішень що стосуються скасування у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вчинених записів про його обтяження.

Статтею 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлені повноваження територіальних органів Міністерства юстиції України, серед яких останні в межах території, на якій вони здійснюють свою діяльність:

1) здійснюють контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав;

2) розглядають скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, субєктів державної реєстрації прав та приймають обовязкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

3) складають протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;

4) організовують роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів;

5) забезпечують доступ державних реєстраторів до Державного реєстру прав та приймають рішення про блокування такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;

6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 27 цього Закону, окрім іншого, визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі:

1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили;

2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно;

3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна;

4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення обєктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката;

6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном;

7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (частина перша статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

У свої відповідній частині стаття 10 цього Закону визначає, окрім іншого, що державним реєстратором є державний виконавець у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Із наданих позивачем відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається накладення арешту на нерухоме майно за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 52 на підставі постанови державного реєстратора, яким є державний виконавець Тітова Г.О. державної виконавчої служби.

Однак при накладенні арешту відділ ДВС як і суд, є лише посередником між особою, в інтересах якої накладається арешт та особою, на майно якої накладається арешт. Саме між цими особами і можуть існувати спірні правовідносини. Саме ці особи мають бути зацікавлені в результаті розгляду справи про зняття арешту з майна, оскільки рішення суду безпосереедньо стосується їх прав та обовязків.

Тому орган державної виконавчої служби у спорах про право власності на майно та зняття з нього арешту також не може бути належним відповідачем у позовному провадженні.

Відповідно до абзацу другого пункту 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" заперечення проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами статті 121-2 ГПК.

Згідно з частинами першою, третьою статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Зазначене судове провадження відмінне від позовного і визначає інший суб'єктний склад учасників судового процесу.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2756,00 грн. покладаються на позивача. Інша частина судового збору у сумі 144,00 грн., яка сплачена позивачем за платіжним дорученням № 1643 від 26.05.2016 року у складі судового збору у сумі 2900,00 грн., є зайво сплаченою і згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про судовий збір" може бути повернута господарським судом у разі звернення позивача з відповідним клопотанням.

Керуючись статями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.07.2016 року.

Суддя ОСОБА_5