ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" липня 2016 р.Справа № 924/475/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький

до приватного акціонерного товариства "Хмельницька маслосирбаза", м. Хмельницький

про визнання недійсним пункту 8.4 договору оренди кіоску №30/04/15

представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2 за довіреністю

від відповідача - ОСОБА_3 за довіреністю

з перервою в судовому засіданні

встановив:

Позивач у позовній заяві просить суд визнати недійсним пункт 8.4. договору оренди кіоску № 30/40/15, укладеного між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та приватним акціонерним товариством „Хмельницька маслосирбаза 30 квітня 2015 року.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає таке. Між сторонами укладено договір оренди кіоску за яким відповідач передав, а позивач прийняв в оренду кіоск „Вершковий рай 26. Пункт 8.4. договору визначає право орендодавця достроково припинити договір, повідомивши про це за 20 календарних днів. Згідно ж ст. 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. На вимогу однієї сторони договору, останній може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК, а саме: не внесення плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд; користування річчю всупереч договору чи призначення речі; передання речі у користування іншій особі без дозволу наймодавця; створення загрози пошкодження речі через недбалу поведінку орендаря; наймач не приступив до проведення капремонту речі, якщо обовязок ремонту покладений на орендаря.

Згідно ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому кодексу та іншим актам цивільного законодавства. На підставі зазначених норм, позивач стверджує, що п. 8.4. договору, що наділяє орендодавця безумовним правом припинення дії договору в односторонньому порядку, незважаючи на відсутність законодавче встановлених обставин, що є підставою припинення договору, суперечить закону.

Більш того, п. 8.4. договору суперечить п. 10.2, 103. договору, відповідно яких розірвання договору можливе лише за взаємною згодою сторін, а розірвання за ініціативою однієї сторони - при користуванні орендарем майном не за призначенням, передачі в суборенду без згоди орендодавця, порушення строків оплати оренди і в інших випадках.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Однак, подав клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з тим, що 18 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про тлумачення змісту п. 8.4. договору оренди (що є предметом розгляду у даній справі), в якому позивач просить розтлумачити зміст п. 8.4. у взаємозвязку з п. 10.2., 10.3, 10.4 договору, в контексті наявності обовязкових підстав для односторонньої відмови від договору. Тому, рішення суду про тлумачення пункту 8.4. договору матиме суттєве значення для вирішення спору у даній справі.

Враховуючи послідовні дії позивача спрямовані на затягування розгляду справи, шляхом подання клопотань про відкладення розгляду справи, відсутність відомостей в системі діловодства суду щодо подання позову про тлумачення п. 8.4. договору, а також враховуючи закінчення строку вирішення спору визначеного ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовив у черговому клопотанні про відкладення розгляду справи.

Крім того судом враховано, що процесуальним законодавством не передбачене право позивач подавати клопотання спрямовані на зупинення справи в майбутньому, оскільки такі клопотання подаються при наявності конкретних (а не ймовірних) підстав для зупинення. Відповідно п. 3.14. Постанови Пленуму ВГС України від 26 грудня 2011 року № 18 зловживанням процесуальними правами слід вважати, разом з іншим, подання учасниками судового процесу клопотань (заяв) про вчинення господарським судом не передбачених ГПК процесуальних дій (зупинення провадження у справі в майбутньому);

З урахуванням обставин справи господарський суд може залишити відповідне клопотання (заяву, скаргу) без задоволення, приєднавши його (її) до матеріалів справи і зазначивши про це в описовій частині рішення, прийнятого по суті справи (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

При цьому під затягуванням судового процесу розуміються дії або бездіяльність учасника судового процесу, спрямовані на: неможливість початку розгляду судом порушеної провадженням справи; неможливість прийняття судом рішення в даному судовому засіданні; створення інших перешкод у вирішенні спору по суті з метою недосягнення результатів такого вирішення протягом установлених законом процесуальних строків.

Представник відповідача в судовому засіданні та відповідач у письмовому відзиві позов не визнають, вказують на його безпідставність. Так, відповідач наводить, що підстави недійсності правочину встановлені ст. ст. 215. 203 ЦК. Принцип свободи договірного регулювання правовідносин, втілений у чинному законодавстві дозволяє сторонам на власний розсуд визначати свої права і обовязки, у тому числі щодо односторонньої відмови від позову. За ст. 627 ЦК сторони вільні в укладені договору. За ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Одностороння відмова від зобовязання, чи одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором (ст. 525 ЦК). Зміна і розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом чи договором (ст. 188 ГК). Зміна чи розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не передбачено договором чи законом (ст. 651 ЦК).

Таким чином, законодавець допускає розірвання договору в односторонньому порядку, в разі, якщо вказане передбачено договором. Отже, передбачивши в договорі можливість односторонньої відмови від договору, сторони не порушили вимог закону, а виразили волевиявлення сторін.

З матеріалів справи вбачається.

30 квітня 2015 року між сторонами укладено договір оренди № 30/04/15, за яким орендодавець (відповідач) передає, а орендар (позивач) приймає в строкове платне користування кіоск „Вершковий рай 26, розташований за адресою: м. Хмельницький, вул. Трудова, біля будинку 53, площею 15 кв. м. з метою здійснення господарської діяльності.

За п. 8.4. договору орендодавець має право достроково припинити дію договору, повідомивши про це за 20 календарних днів.

Зміна і доповнення до договору, або розірвання його допускається лише за взаємною згодою сторін (п. 10.2). За ініціативою однієї з сторін договір може бути розірвано у випадках:

- використання орендарем майна не за призначенням, в т. ч. і в разі не узгодження з орендодавцем передачі майна в суборенду;

- порушення строків внесення орендної плати більш як на один місяць;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

У випадку дострокового розірвання договору одна сторона письмово повідомляє іншу сторону за 20 днів (п. 10 4).

Цього ж 30 квітня 2015 року сторони підписали акт прийому передачі майна в користування орендаря.

Також у справу подано лист відповідача № 1978, адресований позивачу, з повідомленням про припинення договору з 13 червня 2016 р.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані матеріали та давши останнім оцінку в сукупності, судом враховується таке.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами укладено договір оренди № 30/04/15, за яким орендодавець (відповідач) передає, а орендар (позивач) приймає в строкове платне користування кіоск „Вершковий рай 26, розташований за адресою: м. Хмельницький, вул. Трудова, біля будинку 53, площею 15 кв. м. з метою здійснення господарської діяльності.

За п. 8.4. договору орендодавець має право достроково припинити дію договору, повідомивши про це за 20 календарних днів.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст.203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами ч.ч. 1, 3 ст.651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, пряма заборона на односторонню відмову від договору встановлюється законодавством, однак при умові, що інше (відсутність заборони) не встановлено договором. Таким чином, законодавець, визначивши умову „Якщо інше не передбачено законом або договором врахував вимоги ст. 6, 627 ЦК та надав сторонам можливість визначення умови договору про односторонню відмову від останнього в рамках правил про свободу договору.

За таких обставин, п. 8.4. договору де сторони погодили наявність у відповідача права на розірвання договору в односторонньому порядку при дотриманні певної процедури, яка не вимагає узгодження від іншої сторони не суперечить вимогам діючого законодавства, в звязку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

При цьому доводи відповідача з посиланням на ст. ст. 782, 783 ЦК не приймаються судом, оскільки останні передбачають конкретні випадки можливості орендодавця відмовитися від договору чи вимагати розірвання договору, в разі настання зазначених в цих статтях обставин, в той час як перелічені ст. ст. 188 ГКУ, 525, 651 ЦК передбачають в цілому право односторонньої відмови від договору як таке.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Повний текст рішення складено 21 липня 2016 року.

Суддя Ю.В. Гладюк

Вигот 3 прим:

До справи і сторонам