РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016Справа №910/7947/16

За позовом приватного підприємства "Будпостач"

до 1. Міністерства внутрішніх справ України,

2. Державної казначейської служби України

про відшкодування збитків 46 499,02 грн.

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача - Козлюк П.Г. за дов. № 441/юр від 11.01.16 р.;

від відповідача 1 - Пташнік Н.М. за дов. № б/н від 20.04.15 р.;

від відповідача 2 - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом приватного підприємства "Будпостач" до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про відшкодування збитків у розмірі 46 499,02 грн. внаслідок безпідставного затримання вантажу, належного позивачу, на Південній митниці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2016 року порушено провадження у справі №910/7947/16.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправне вилучення органами МВС України на Південній митниці товару позивача разом з контейнером №DFSU 4281975 та автомобілем реєстраційний номер ВН3340АХ/ВН6329ХТ, які були передані на зберігання в ДП «Іллічівський морський торговельний порт». Позивач вказує, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2013 року у справі №757/23904/13-к судом було надано дозвіл на тимчасовий доступ лише до речей та документів позивача з можливістю їх вилучення, а також вантажу, поставленого на територію України через пункти пропуску Південної митниці позивачу. Вилучений контейнер №DFSU 4281975 та автомобіль реєстраційний номер ВН3340АХ/ВН6329ХТ не перебували у власності позивача, дозвіл на їх вилучення судом не надавався, а тому позивач вказує, що дії відповідача-1 щодо вилучення вказаного контейнеру та автомобіля є протиправними. Позивач вказує, що протиправність дій відповідача-1 полягало також в тому, що тимчасовий доступ до речей позивача був наданий для перевірки відповідності фактичної ціни та класифікації товару, ціни і коду та визначення сум несплаченого до бюджету ввізного мита і ПДВ, проте відповідач-1 не наділений такими повноваженнями згідно з законодавством України. Посилаючись на норми ст.ст.1166, 1173, 1174 ЦК України позивач вказує, що йому завдано збитки в розмірі 46 499,02 грн, що виразилися у зберіганні, наднормативному використанні обладнання, використанні інфраструктури порту, простою автотранспорту, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду про відшкодування збитків.

Відповідач-1 проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що МВС діяло як суб'єкт владних повноважень на підставах та в межах, встановлених чинним законодавством України, керуючись ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2013р. про здійснення заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді тимчасового доступу до речей підслідного з їх вилученням в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні 23.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи 08.04.2013 року між приватним підприємством «Будпостач» та компанією Zhejiang TCH Industrial CO. Ltd укладено контракт № 318 на поставку з Китаю в Україну електричних інструментів та запасних частин до них.

Позивач (клієнт) уклав договір транспортного експедирування № 140613/SМ/IO/01 з ТОВ «Фарконт Київ» (експедитор) про організацію експедитором транспортно-експедиторських послуг по доставці товарів клієнта.

12.11.2013 відповідно до контракту від 08.04.2013 № 318 та інвойсу від 25.09.2013 № ТСН13-0216 через митний кордон України із Китаю до Південної митниці на адресу ПП «Будпостач» було переміщено обладнання у кількості 6100 шт. загальною вартістю 93 717 дол. США.

12.11.2013 Південною митницею Міндоходів товар було взято під митний контроль та оформлено товарно-транспортну накладну СМR №2342.

13.11.2013 Головним слідчим управлінням Міністерства внутрішніх справ України до позивача було направлено лист №13/4-045031 про необхідність прибуття представника підприємства до Південної митниці Міндоходів для вилучення вантажу відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 01.11.2013р.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.11.2013р., за клопотанням Головного слідчого управління МВС України про надання тимчасового доступу до речей і документів поставленого (ввезеного) в період з 22.10.2013 року по 30.10.2013 року в режимі імпорту на територію України через пункт пропуску Південної митниці на адресу ПП «Будпостач» вантажу, надано дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів ПП «Будпостач» з можливістю вилучення вантажу, ввезеного в Україну через пункти пропуску Південної митниці.

14.11.2013 відповідачем-1 було вилучено товари, які надійшли на адресу ПП «Будпостач» та містилися в контейнері №DFSU 4281975, та передані на зберігання в ДП «Іллічівський морський торговельний порт», що вбачається з листа відповідача-1 від 19.12.2013 №13/4-20421.

19.12.2013 листом №13/4-20421, адресованого Південній митниці Міндоходів відповідач-1 дозволив пропуск цього товару з ДП «Іллічівський морський торговельний порт».

Звертаючись з даним позовом до суду позивач вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача-1, які полягали у незаконному вилученні товару позивача разом з контейнером №DFSU 4281975 та автомобілем реєстраційний номер ВН3340АХ/ВН6329ХТ останньому завдано збитків у сумі 46 499,02 грн. Такі збитки склалися з вартості сплачених позивачем послуг, наданих ТОВ «Фарконт Київ» зі зберігання, наднормативного використання обладнання, використання інфраструктури порту, простою автотранспорту.

Суд, заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За змістом п.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана юридичній особі внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зазначаючи про неправомірність дій відповідача-1 щодо вилучення автомобіля та контейнера, в якому перевозився товар позивача, оскільки дозвіл на вилучення контейнера та автомобіля судом не надавався, а також відсутність повноважень у відповідача-1 щодо визначення сум несплаченого до бюджету ввізного мита і ПДВ, позивач стверджує, що понесені ним вимушені витрати на зберігання, понаднормативне використання обладнання, інфраструктури порту та простою автотранспорту, підтверджені рахунком ТОВ «Фарконт Київ» №420214 від 04.02.14р. на суму 46 499,02 грн. актом прийому-здачі наданих послуг від 04.02.2014 року на суму 46 499,02 грн та платіжним дорученням №6875 від 07.02.2014 року на суму 46 499,02 грн., підлягають відшкодуванню у відповідності до змісту ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

Як вбачається зі змісту ст.ст.1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана юридичні особі органами державної влади відшкодовується, якщо така шкода спричинена незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, чи її посадовими, службовими особами.

Позивач стверджує, що шкода завдана йому незаконними та неправомірними діями органів Міністерства внутрішніх справ України.

Разом з тим, відповідальність органів, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду за шкоду, завдану їх незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю регулюється ст.1176 ЦК України, яка визначає загальні принципи для стягнення шкоди, завданої юридичній особі, органами досудового розслідування, прокуратури або суду.

Згідно ст.1 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ст.2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.24 Кримінального процесуального кодексу України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, за змістом вказаних статей неправомірність або незаконність рішень, дій та бездіяльності органів Міністерства внутрішніх справ України, їх посадових, службових осіб під час проведення досудового розслідування встановлюється судом в порядку, передбаченому Кримінально процесуальним кодексом України.

Згідно ст.306 КПК України дії, рішення чи бездіяльність слідчого чи прокурора можуть бути оскаржені до місцевого суду, відповідні скарги розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

Як вбачається з ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2013 року у справі №757/23904/13-к слідчим суддею було надано дозвіл на тимчасовий доступ до речей та оригіналів документів позивача, які стали підставою для митного оформлення вантажу з можливістю їх вилучення, в тому числі вантажу, ввезеного на територію України через пункти пропуску Південної митниці на адресу позивача.

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Частиною 3 статті 168 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов'язана скласти відповідний протокол.

Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст. 169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п'ятою ст. 171, частиною шостою ст. 173 цього Кодексу.

При цьому, в ч. 5 ст. 171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно ст.309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність.

В матеріалах даної справи відсутні докази того, що позивач звертався до суду зі скаргами на неправомірні, на думку позивача, дії слідчого щодо вилучення та неповернення речей та документів позивача. В судовому порядку за правилами встановленими КПК України ухвала Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2013 року у справі №757/23904/13-к не оскаржувалася, дії та рішення відповідача-1 щодо вилучення речей позивача незаконними чи протиправними в судовому порядку не визнавалися.

Частиною 1 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

При відшкодуванні збитків застосовуються загальні умови відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, які передбачають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 916/3371/14, від 28.01.2015 у справі № 5023/3993/12(5023/9057/11), від 04.11.2014 у справі № 904/1197/14, від 02.09.2014 у справі № 910/2023/13, від 22.01.2013 у справі № 5011-71/2684-2012).

Отже, для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1190 ЦК України.

Таким чином, позивач повинен довести протиправність дій відповідачів і їх вину, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням шкоди.

Позивач, в порушення вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України, не довів наявності у діях відповідачів складу цивільного правопорушення; в матеріалах справи відсутні докази визнання у передбаченому чинним законодавством України незаконності чи протиправності дій відповідача-1 під час вилучення речей позивача, відсутні докази оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2013 року у справі №757/23894/13-к, її скасування в апеляційному порядку.

При цьому, суд звертає увагу, що перевірка правомірності дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства чи прокуратури при проведенні дій, передбачених Кримінально-процесуальним кодексом України не відноситься до компетенції судів господарської юрисдикції (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 02.12.2015 року у справі №917/2290/14).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), зокрема наявність прямого та безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідачів та завданою шкодою, протиправність дій відповідача-1, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

За приписами ст. 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя Шкурдова Л.М.

Повне рішення складено: 11.07.16р.