КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р. Справа№ 910/3113/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача Баранов М.С. - дов. №225-КМГ-1507 від 10.052016 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Київської міської ради

на рішення господарського суду міста Києва

від 05.04.2016 року (суддя Комарова О.С.)

у справі №910/3113/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул»

(далі - ТОВ «Соул»

до Київської міської ради

про відновлення порушеного права

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі № 910/3113/16 позов задоволено повністю. Визнано недійсним рішення Київської міської ради від 25.12.2014 року № 733/733 «Про надання статусу скверу земельній ділянці площею 0,94 га на проспекті Героїв Сталінграда, 44-б в Оболонському районі м. Києва». Визнати право ТОВ «Соул» на користування земельною ділянкою площею 0,94 га, кадастровий номер - :78:028:0091 відповідно до договору оренди земельної ділянки від 01.04.2005 року № 78-6-00268. Стягнуто з Київської міської ради на користь ТОВ «Соул» судовий збір в розмірі 2 756,00 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати повністю та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, оскільки не враховано, що спірне рішення відповідачем приймалося у зв'язку із невиконанням позивачем умов договору оренди земельної ділянки від 01.04.2005 року №78-6-00268 та з урахуванням рішення Київської міської ради від 29.11.2012 року №643/8927, яке було чинне на момент прийняття оскаржуваного рішення. На думку відповідача, судом першої інстанції не було досліджено, що на звернення позивача з листом №1 від 04.01.2006 року до ВАТ «АК «Київводоканал», останній 23.01.2006 року погодив перенесення артезіанських свердловин із земельної ділянки по просп. Героїв Сталінграда, 44 на земельну ділянку по просп. Героїв Сталінграда 52-54, в подальшому ВАТ «АК «Київводдоканал» відізвав своє погодження, тому на сьогоднішній день питання перенесення артезіанської свердловини не вирішене тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2016 року у справі № 910/3113/16 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі № 910/3113/16 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 14.06.2016 року.

14.06.2016 року через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником позивача подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 року розгляд справи відкладено на 05.07.2016 року у зв'язку з неявкою представника відповідача.

В судове засідання 05.07.2016 року з'явився представник відповідача, представник позивача не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявна розписка від 14.06.2016 року, про неявку та її причини апеляційний господарський суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням ряду особливостей. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується наданими суду першої інстанції правами.

На підставі ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги й перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню спору по суті, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційний господарський суд вважав за необхідне справу розглянути за його відсутності за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати за наведених в скарзі підстав та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, рішенням Київської міської ради від 15.07.2004 року № 419/1829 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» (зокрема, п.54) затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ТОВ «Соул» в короткострокову оренду на п'ять років земельну ділянку площею 0,94 га для будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземною автостоянкою на проспекті Героїв Сталінграда, 44-б в Оболонському районі м. Києва.

28.03.2005 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого орендодавець на підставі п. 54 рішення Київської міської ради від 15.07.2004 року № 419/1829 за Актом приймання-передачі передав, а орендодавець прийняв в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі об'єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим договором.

Договором (п. 2.1.) сторони визначили, що об'єктом оренди є земельна ділянка з наступними характеристиками: - місце розташування - на проспекті Героїв Сталінграда, 44-б в Оболонському районі м. Києва; - розмір - 9 376 кв. м.; - цільове призначення - для будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземною автостоянкою; - кадастровий номер - :78:028:0091.

Договір укладено на 5 (п'ять) років (п. 3.1. Договору).

За умовами п. 4.2. Договору річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 1,5 % від її нормативної оцінки.

Відповідно до п. 4.5. Договору орендна плата вноситься орендарем за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на рахунок 0006 КЕКД 13050200 у УДК у м. Києві, МФО 820019. Отримувач: ФУ у Оболонському р-ні м. Києва, ідентифікаційний код 26077916.

Положеннями п. 11.1. Договору передбачено, що всі зміни та/або доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін. Згодою або запереченням відповідача на зміни та/або доповнення до цього договору, є його рішення, прийняте в установленому законодавством порядку.

01.04.2005 року сторонами складено та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, згідно якого позивач прийняв у володіння та користування від відповідача земельну ділянку, а саме: - місце розташування - на проспекті Героїв Сталінграда, 44-б в Оболонському районі м. Києва; - розмір - 9 376 кв. м.; - цільове призначення - для будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземною автостоянкою; - кадастровий номер - :78:028:0091.

Рішенням Київської міської ради від 23.04.2009 року № 415/1471 «Про відміну рішення Київської міської ради від 24.05.2007 року № 529/1190 та внесення змін до рішення Київської міської ради від 15.07.2004 року № 419/1829 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» внесено зміни до абзацу 2 пункту 54 рішення Київської міської ради від 15.07.2004 року № 419/1829 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею», а саме: слова та цифри «в короткострокову оренду на 5 років» замінено словами та цифрами «в довгострокову оренду на 15 років».

29.11.2012 року Київською міською радою ухвалено рішення від № 643/8927 «Про визнання такими, що втратили чинність, пункту 54 рішення Київської міської ради від 15.07.2004 року № 419/1829 та рішення Київської міської ради від 23.04.2009 року № 415/1471.

В подальшому позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійним зазначеного рішення Київської міської ради від 29.11.2012 року №643/8927; визнання укладеним договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки №78-6-00268 від 01.04.2005 року, укладеного між сторонами в редакції позивача.

Рішенням господарського суду м. Києва від 06.05.2015 року у справі № 910/8109/15-г визнано недійсним рішення Київської міської ради від 29.11.2012 № 643/8927 «Про визнання такими, що втратили чинність, пункту 54 рішення Київської міської ради від 15.07.2004 №419/1829 та рішення Київської міської ради від 23.04.2009 №415/1471». Визнано укладеним договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки №78-6-00268 від 01.04.2005 р., укладеного між ТОВ «Соул» та Київською міською радою, у викладеній за текстом рішення редакції. Стягнуто з Київської міської ради, з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь ТОВ «Соул» 2 436 грн. 00 коп. - судового збору.

Згадане рішення господарського суду міста Києва від 06.05.2015 року у справі № 910/8109/15-г залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.07.2015 року та постановою Вищого господарського суду від 23.09.2015 року.

За твердженнями позивача, йому стало відомо, що Київська міська рада прийняла рішення від 25.12.2014 року № 733/733 «Про надання статусу скверу земельній ділянці площею 0,94 га на проспекті Героїв Сталінграда, 44-б в Оболонському районі м. Києва». Однак відповідач жодним чином не повідомив позивача про прийняття такого рішення, що призвело, на його думку, до порушення його прав.

Спір у справі виник у зв'язку із тим, що винесенням Київської міської ради 25.12.2014 року рішення №733/733 «Про надання статусу скверу земельній ділянці площею 0,94 га на проспекті Героїв Сталінграда, 44-б в Оболонському районі м. Києва», яке є незаконним і грубо порушує права позивача як законного землекористувача орендованої на підставі договору земельної ділянки.

За приписами ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду (ст. 144 Конституції України).

Згідно абз. 5 та 6 п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009, органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Відповідно до 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що факти, встановлені рішенням суду у справі № 910/8109/15-г додатковому доказуванню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, спірне рішення Київської міської ради від 25.12.2014 року № 733/733 «Про надання статусу скверу земельній ділянці площею 0,94 га на проспекті Героїв Сталінграда, 44-б в Оболонському районі м. Києва», прийнято під час дії договору оренди земельної ділянки від 01.04.2005 року №78-6-00268, на підставі якого ТОВ «Соул» набуло в оренду земельну ділянку площею 0,94 га на просп. Героїв Сталінграда, 44-6 в Оболонському районі м. Києва. Як встановлено судами по справі №910/8109/15-г, строк дії договору був поновлений на той самий строк і не припинив своєї дії на час прийняття відповідачем рішення від 29.11.2012 року №643/8927. Окрім того, оспорюване рішення прийнято відповідачем без повідомлення позивача, під час дії договору оренди земельної ділянки від 01.04.2005 року №78-6-00268 та без врахування інтересів позивача як законного користувача орендованої земельної ділянки, що призвело до порушення прав останнього на подальше землекористування.

Аналогічна правова позиція викладена й в постанові Вищого господарського суду України від 15.01.2015 року у справі №910/1193/14.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в розумінні абз. 5 та 6 п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 відповідач як орган місцевого самоврядування не міг та не мав правових підстав приймати спірне рішення від 25.12.2014 року № 733/733 «Про надання статусу скверу земельній ділянці площею 0,94 га на проспекті Героїв Сталінграда, 44-б в Оболонському районі м. Києва» і у такий спосіб неочікувано для позивача припинити існуючі орендні правовідносини, порушити стабільність суспільних відносин між позивачем та відповідачем.

Згідно наявної в матеріалах справи роздруківки з кадастрової карти, станом на день подачі позову, земельну ділянку площею 0,94 га, кадастровий номер - :78:028:0091 зареєстровано в Державному земельному кадастрі з її цільовим призначенням - для будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземною автостоянкою на проспекті Героїв Сталінграда, 44-б в Оболонському районі м. Києва.

Відповідно до положень ст. 50, 51 ЗК України, до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів, а саме - земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично- оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, прийняттям відповідачем спірного рішення від 25.12.2014 року №733/733 «Про надання статусу скверу земельній ділянці площею 0,94 га на проспекті Героїв Сталінграда, 44-б в Оболонському районі м. Києва», змінено правовий режим використання земельної ділянки, що не є можливим без зміни її цільового призначення.

За приписами ч. 1 ст. 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Разом з тим, зі спірного рішення Київської міської ради від 25.12.2014 року №733/733 не вбачається, що відповідачем було затверджено проект землеустрою щодо її відведення. Крім цього, відсутність відомостей зі зміни цільового призначення в Державному земельному кадастрі даної земельної ділянки свідчить про те, що розроблення відповідної документації із землеустрою не здійснювалось.

Цей факт не спростований відповідачем по справі, як і не надано доказів його спростування в поданій апеляційній скарзі.

Враховуючи, що місцевим господарським судом встановлено факт прийняття відповідачем спірного рішення від 25.12.2014 року № 733/733 «Про надання статусу скверу земельній ділянці площею 0,94 га на проспекті Героїв Сталінграда, 44-б в Оболонському районі м. Києва» з порушенням прав позивача та з перевищенням визначених законом повноважень, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду з приводу наявних правових підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання недійсним рішення Київської міської ради від 25.12.2014 року № 733/733 та визнання права ТОВ «Соул» на користування земельною ділянкою, а саме: місце розташування - на проспекті Героїв Сталінграда, 44-б в Оболонському районі м. Києва; - розмір - 9 376 м2; - цільове призначення - для будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземною автостоянкою; - кадастровий номер - :78:028:0091, як похідної вимоги.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі щодо узгодження позивачем з ВАТ «АК «Київводоканал» перенесення артезіанських свердловин із земельної ділянки по просп. Героїв Сталінграда, 44 на земельну ділянку по просп. Героїв Сталінграда 52-54, а в подальшому відізвання ВАТ «АК «Київводдоканал» своїх погоджень, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки наявність чи відсутність артезіанських свердловин на спірній земельній ділянці жодним чином не стосується предмету доказування по справі.

Можливість та доцільність відведення земельної ділянки для землекористування позивачеві при розміщенні на ній артезіанських свердловин вирішувалася відповідачем під час прийняття ним 15.07.2004 року рішення від № 419/1829 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею», на підставі якого і виникли орендні правовідносини між сторонами. Відповідач вважав за можливе надати в оренду позивачеві спірну земельну ділянку без жодних зауважень та застережень не зважаючи на навні артезіанські свердловини.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі № 910/3113/16 залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі № 910/3113/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/3113/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова