ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016 року Справа № 912/237/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Науменка І.М., Євстигнеєва О.С.,

секретар судового засідання: Петровська А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2016р. у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство", м.Маріуполь, Донецька область

до товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Україна", м.Кременчук

про стягнення 438 288,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2016 р. у даній справі (суддя Глушков М.С.) позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Україна" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" 316 163,04 грн. заборгованості, а також 4742,71 грн. судового збору.

Згадане рішення обґрунтовано посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 39/14 від 21.05.2014 р. щодо поставки товару.

Оскільки зобов'язання, що виникло у відповідача не є грошовим, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Не погодившись з даним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача пені у сумі 99 205,64 грн., 3% річних в сумі 5 846,85 грн. та інфляційних втрат у сумі 17 072,80 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Скаржник вважає, що за своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, це і є грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

На думку скаржника, обов'язок відповідача щодо сплати пені, встановлений ч.1 ст.546, ст.ст.549, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, а також передбачений сторонами у п.6.4. спірного договору.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Сторони не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи, що явка сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутністю їх представників.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ВБК Україна" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" (покупець) укладено договір поставки № 39/14, за умовами якого постачальник поставляє, а покупець приймає та оплачує товар згідно специфікацій до даного договору, які є його складовою і невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування, одиниця виміру, загальна кількість і вартість товару, визначається на кожну окрему партію вказану у специфікаціях, які узгоджуються сторонами окремо, є додатками до даного договору і його невід'ємними частинами.

Згідно п. 3.1. договору терміни поставки товару та види транспорту, якими здійснюється поставка, вказуються у специфікаціях.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що загальна сума за договором поставки складає 321 331, 20 грн. з ПДВ.

Згідно п. 4.4. договору покупець зобов'язаний оплатити постачальнику за кожну відповідну партію товару на умовах зазначених у відповідній специфікації.

Договір набирає чинності з дати його укладання, яка вказана в верхньому правому куті першої сторінки договору, шляхом його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2014 р., а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами (п.п. 9.1., 9.2. договору).

Додатковою угодою № 1 сторони змінили умови п. 4.1. договору та виклали його в наступній редакції: "Загальна сума за договором поставки складає 1 190 098,94 грн. з ПДВ (коп.)".

Додатковою угодою № 2 від 23.06.2014 р. сторони змінили умови п. 4.1. договору та виклали його в наступній редакції: "Загальна сума за договором поставки визначається як сумарна вартість товару, поставка якого згідно з доданими до договору специфікаціями, які є його невід'ємними частинами".

Додатковою угодою № 3 від 23.12.2014 р. сторони змінили пункт 4.4. договору, внесли зміни щодо строку дії договору в п. 9.2. договору (строк дії продовжено до 31.12.2015 року), та доповнили розділ 6 пунктом 6.9. договору виклавши його у наступній редакції: "6.9. У випадку порушення постачальником умов п. 4.4. договору, постачальник повинен сплатити штраф покупцю в розмірі 20% від суми попередньої оплати в строк не пізніше 5 календарних днів з дати такого порушення".

Згідно специфікацій до договору №№1-9 від 21.05.2014 р., 30.05.2014 р., 23.06.2014 р., 23.07.2014 р., 23.12.2014 р. сторонами погоджено строк поставки товару: протягом 5-ти робочих днів з моменту перерахування 50% попередньої оплати, з правом дострокової поставки, а також погоджено, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом 50% попередньої оплати, після надання рахунку і 50% оплати за фактом поставки товару протягом 5-ти календарних днів з моменту поставки товару;

Відповідно до специфікацій до договору №№ 10-12 від 26.09.2014 р., 07.11.2014 р., 05.12.2014 р. погоджено строк поставки товару: протягом 5-ти робочих днів з моменту перерахування 100% попередньої оплати, з правом дострокової поставки, а також погоджено, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом 100 % попередньої оплати, після надання рахунку.

Специфікацію № 13 від 23.12.2014 р. погоджено строк поставки товару: протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання заявки від покупця, та на підставі перерахування 50% попередньої оплати, з правом дострокової поставки, а також погоджено, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом 50% попередньої оплати, після надання рахунку, 50% оплати за фактом поставки товару протягом 5-ти календарних днів з моменту поставки товару та на підставі наданого рахунку та 100 % оплати вартості залізничного тарифу на підставі наданого рахунку.

Договір, додаткові угоди та специфікації до нього підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Позивач на виконання умов договору та специфікацій до нього перерахував на користь відповідача 1 302 497,28 грн., як попередню оплату за обумовлений специфікаціями товар, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 2378 від 23.12.2014 р. (а.с.36), №268 від 18.03.2015 р. (а.с.40), № 570 від 04.06.2015 р. (а.с.44), № 700 від 01.07.2015 р. (а.с.49), № 755 від 09.07.2015 р. (а.с.51).

Згідно рахунків відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" перерахувало на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Україна" 212 234,40 грн. відшкодування залізничного тарифу, що підтверджується платіжними дорученнями № 204 від 02.03.2015 року (а.с.38), № 318 від 31.03.2015 року (а.с.42), № 569 від 04.06.2015 року (а.с.46).

Відповідно до видаткових накладних № 68 від 04.03.2015 р., № 293 від 14.05.2015 р., №319 від 09.06.2015 р., № 322 від 09.06.2015 р., №№ 333 та 335 від 13.06.2015 р. (а.с.53-58) відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 1 013 053,44 грн.

Вартість недопоставленого товару складає 289 443,84 грн.

Крім того, у зв'язку з недопоставкою відповідачем на користь позивача частини оплаченого товару, за останнім утворилась заборгованість з повернення відшкодованого товариством з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" залізничного тарифу в розмірі 26 719,20 грн.

У листі № 333 від 09.09.2015 р. відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем за недопоставлений товар по договору поставки № 39/14 від 21.05.2014 р. у розмірі 316 162,98 грн. та просив позивача погодити варіант погашення заборгованості або за рахунок відвантаження залізобетонних шпал або шляхом перерахування наявної заборгованості на поточних рахунок останнього.

Листами від 15.09.2015 р. та 16.09.2015 р. позивач звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Україна" з проханням погасити заборгованість по договору поставки №39/14 від 21.05.2014 р., шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача в строк до 25.09.2015 р.

17.11.2015 р. позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 51/428 від 28.10.2015р. з вимогою погасити заборгованість за недопоставлений товар по договору поставки № 39/14 від 21.05.2014 р. в розмірі 289 443,84 грн., а також витрати на погашення залізничного тарифу в розмірі 26 719,20 грн. в строк до 15.11.2015 року (а.с.32).

Згадана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовом, в якому просило стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Україна" заборгованість за договором поставки товару №39/14 від 21.05.2014 р., в тому числі основного боргу в сумі 316 163,04 грн., пені у розмірі 99 205,64 грн., 3% річних у сумі 5 846,85 грн. та втрат від інфляції у сумі 17 072,80 грн.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів враховує таке.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 ЦК України.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Аналіз зазначеної правової норми свідчить про те, що визначене нею право покупця вимагати повернення суми попередньої оплати за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання; це право, як і право вимагати передачі оплаченого товару (на його розсуд), виникає у покупця одночасно зі спливом встановленого договором строку передачі товару.

При цьому право покупця звернутись до суду з вимогою про повернення сплаченої ним суми попередньої оплати не може бути обмежено через відсутність його попереднього звернення до продавця з такою вимогою, оскільки фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ч.2 ст.124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України, викладеній в рішенні від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002.

Враховуючи, що відповідачем не здійснено поставку товару на суму здійсненої попередньої оплати, а тому покупець в силу закону має право на повернення зазначеної суми, у зв'язку з невиконанням постачальником своїх зобов'язань щодо поставки оплаченого товару.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу за недопоставлений на корить позивача товар в розмірі 289 443,84 грн., а також заборгованості з повернення відшкодованого товариством з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" залізничного тарифу в розмірі 26 719,20 грн.

Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 99 205,64 грн., 3% річних у сумі 5846,85 грн. та інфляційних втрат в сумі 17 072,80 грн.

За ст.ст.230,231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч. ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.4. договору поставки сторони передбачили, що при порушені строків поставки товару, зазначених у специфікаціях до цього договору, постачальник виплачує покупцю пеню за кожний день прострочення у розмірі 0,5% від вартості недопоставленого в строк товару, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за весь період.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ч. 3 вказаного вище Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин щодо стягнення пені ст.549 ЦК України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", оскільки наведені правові норми передбачають застосування відповідальності за невиконання грошових зобов'язань.

Та обставина, що за порушення передбаченого строку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5% від вартості недопоставленого в строк товару, не перетворює цю неустойку в пеню за порушення грошового зобов'язання, так само, як і обов'язок постачальника поставити товар не стає грошовим зобов'язанням.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 03.12.2013р. у справі №908/43/13-г, який в силу ст.11128 ГПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідок порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст.625 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 16.09.2014 р. у справі № 921/266/13-г/7).

Таким чином, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ч.2 ст.625 ЦК України та стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, прийнятого з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 101-103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" відмовити.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2016р. у справі №912/237/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

ОСОБА_1