РІШЕННЯ

"11" липня 2016 р.Справа № 921/253/16-г/14

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В. розглянув справу

за позовом ОСОБА_1, АДРЕСА_2 47707

до відповідача 1 ОСОБА_2, АДРЕСА_1, 46008

відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник", вул. Лозовецька, 13,м.Тернопіль, 46010

про зобов'язання вчинити дії.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_3, ордер № 001148 від 01.04.16 р.

відповідача 1: ОСОБА_4, довіреність від 23.03.15 р.,

відповідача 2: Гонта М.С., довіреність від 01.10.15 р.

Суть справи:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача 1 ОСОБА_2, відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" про зобов'язання товариства скликати позачергові загальні збори із запропонованим позивачем порядком денним, здійснити реєстраційні дії стосовно внесення змін до статуту в частині збільшення частки ОСОБА_1 на 15,92478%, що в гривневому еквіваленті 72 368 грн. та визнання ОСОБА_2 таким, що припинив свою участь у товаристві з 27.01.2015р.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на подання відповідачем 1 нотаріально посвідченої заяви про відступлення належної йому частки у статутному капіталі товариства, яка становить 15,92478%, ОСОБА_1, з огляду на що ОСОБА_2 вважається таким, що вийшов з товариства. Однак, як вказує заявник, ОСОБА_2 продовжує протиправно використовувати уступлену частку, чим у свою чергу, порушує корпоративні права позивача, стосовно набуття права власності на частку у статутному капіталі суб'єкта господарювання. Враховуючи дані обставини, учасник просить скликати позачергові загальні збори для вирішення питання про перехід до нього вказаної частки у статутному фонді та внесення відповідних змін до статуту та зобов'язати господарське товариство провести реєстраційні дії, що із цим пов'язані.

Відповідач 1, згідно відзиву на позов та наданих у судових засіданнях пояснень, позовні вимоги заперечує у повному обсязі. Зокрема, ОСОБА_2 через свого представника зазначає, що жодних договорів щодо передачі належної йому у статутному капіталі відповідача 2 частки із позивачем не укладалось. Крім того, учасник товариства посилається на невідповідність положенням ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України обраного ОСОБА_1 способу захисту порушених прав.

Відповідач 2, відповідно до пояснень повноважного представника, які надані у судових засіданнях, позовні вимоги заперечує, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Крім того, позивачем, в порядку ст.66 ГПК України, подано клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову, у задоволенні якого судом відмовлено з мотивів, викладених в ухвалі від 18.05.2016р.

Учасникам судового процесу належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,22,81-1 ГПК України, роз'яснено.

За відсутності передбачених процесуальним законодавством підстав, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Разом з тим, у судовому засіданні, представником позивача заявлено усне клопотання про залишення позову без розгляду за ініціативи заявника.

Розглянувши вказане клопотання, суд прийшов до висновку, що останнє до задоволення не підлягає в силу імперативних приписів ст.81 ГПК України. Наведена стаття містить вичерпний перелік підстав для вчинення даної процесуальної дії. Сама лише письмова заява, без зазначення перелічених у ст.81 ГПК України обставин та за відсутності таких, не може слугувати мотивом для винесення судом ухвали про залишення позову без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників спору, судом встановлено наступне.

Відповідно до п.4 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів

Згідно ч.3 ст.167 ГК України, під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав, під якими розуміються права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Як слідує із позовних матеріалів, предметом даного судового розгляду є вимога учасника про зобов'язання товариства скликати загальні збори учасників ТОВ "Домобудівник" та вчинити реєстраційні дії стосовно внесення змін до статуту, а також визнання учасника - відповідача 2 таким, що припинив свою участь у товаристві.

Із наведеного суд констатує, що даний спір є таким, що випливає із корпоративних правовідносин, а отже вирішується із врахуванням законодавчих приписів, які дані відносини регулюють.

Як вказує позивач, він є одним із засновників ТОВ "Домобудівник" із часткою у статутному капіталі в розмірі 82 997,00 грн., що складає 18,26373% від загального розміру статутного капіталу.

Водночас, 06.01.2016р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були досягнуті домовленості про те, що останній уступить за оплату позивачу свою частку в товаристві, що становить 15,92478%, а у гривневому еквіваленті 72 368 грн.

Позивач зазначає, що на виконання досягнутих домовленостей, ним передано грошові кошти в сумі 30 000 доларів США.

У свою чергу, відповідачем 1 до ТОВ "Домобудівник" 27.01.2015р. подано нотаріально посвідчену заяву від 06.01.2015р. про те, що ОСОБА_2 належну йому частку у статутному фонді товариства уступає ОСОБА_1, майнових та інших претензій до суб'єкта господарювання та ОСОБА_1 не має і в майбутньому мати не буде, а також з цивільним позовом до суду звертатись не буде.

Проте, за твердженням позивача, на загальних зборах учасників ТОВ "Домобудівник", які відбулися 09.06.2015р., був присутній та брав участь ОСОБА_2 із часткою у статутному фонді товариства в розмірі 15,92478%. Крім того, на зазначених зборах до порядку денного не було включено питання про затвердження уступки частки у статутному капіталі товариства ОСОБА_2 ОСОБА_1 та не винесено питання про внесення змін до статуту юридичної особи в частині збільшення частки позивача у статутному капіталі відповідача 2.

Наведені обставини, на думку ОСОБА_1 порушують його корпоративні права та є підставою для звернення із відповідним позовом до господарського суду.

Оцінивши зібрані у справі докази, наведені у судовому засіданні доводи, обґрунтування та заперечення представників сторін , суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити , з наступних міркувань.

Правовий статус і діяльність господарських товариств регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про господарські товариства".

Так, за приписами чинного законодавства, що регламентує спірні правовідносини, носіями корпоративних прав у товариствах з обмеженою відповідальністю є учасники цих товариств, які у відповідності до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" та ст. 116 ЦК України мають право, зокрема, брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах.

В той же час, можливість реалізації вказаних правомочностей надана учасникам товариства шляхом участі як у чергових, так і позачергових загальних зборах, які є вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю та складаються із учасників даної юридичної особи.

При цьому, порядок скликання позачергових загальних зборів ТОВ та процедура прийняття ними рішень встановлені статтями 60,61 Закону України "Про господарські товариства".

Так, позачергові загальні збори учасників скликаються головою товариства при наявності обставин, зазначених в установчих документах, у разі неплатоспроможності товариства, а також у будь-якому іншому випадку, якщо цього потребують інтереси товариства в цілому, зокрема, якщо виникає загроза значного скорочення статутного капіталу.

Учасники товариства, що володіють у сукупності більш як 20 відсотками голосів, мають право вимагати скликання позачергових загальних зборів учасників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності товариства. Якщо протягом 25 днів голова товариства не виконав зазначеної вимоги, вони вправі самі скликати загальні збори учасників.

Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Аналогічні наведеним положення містяться і у статуті ТОВ "Домобудівник", прийнятого зборами учасників товариства згідно протоколу №18 від 10.02.2011р.

Таким чином, як слідує із приписів чинного законодавства та положень даного локального акту відповідача 2, учасники товариства, у тому числі і позивач, не позбавлені можливості як самостійного скликання позачергових загальних зборів, так і формування питань, які необхідно включити до їх порядку денного.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 1 ГПК України фізичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Аналогічний перелік способів захисту порушеного права встановлений ст. 16 ЦК України.

В той же час, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Разом з тим, згідно норм чинного законодавства, а також статуту ТОВ, учасники товариства вправі вимагати скликання позачергових зборів учасників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності господарюючого суб'єкта. Водночас, якщо протягом 25 днів голова товариства не виконає зазначені вимоги, засновники вправі самі скликати збори учасників.

Таким чином, як із аналізу законодавчих приписів, так і з положень статуту ТОВ вбачається, що скликання та проведення загальних зборів товариства відноситься до виключної компетенції голови товариства, його виконавчого органу та учасників даного товариства, як носіїв відповідних корпоративних прав, у тому числі щодо управління справами суб'єкта господарювання.

Кожен із перелічених суб'єктів має однакові правомочності ініціювати скликання вищого органу управління господарською організацією для вирішення відповідних питань, сформувавши при цьому попередньо порядок денний.

Натомість, позивач доказів ініціювання ним самим проведення таких зборів учасників, у визначеному статутом господарського товариства порядку, не надав.

З даного приводу, у пунктах 22-23 постанови №13 від 24.10.2008р., Пленум Верховного Суду України зазначив, що судовим рішенням не можуть включатися питання до порядку денного загальних зборів товариства. Не підлягають задоволенню позови учасників про зобов'язання скликати позачергові загальні збори, оскільки останні вправі самостійно їх скликати у разі, якщо правління не виконує їх вимоги.

З огляду на наведене, вимога позивача про зобов'язання відповідача 2 скликати позачергові загальні збори учасників господарського товариства не відповідає передбаченим законодавством способам захисту порушеного права та не випливає із приписів спеціального Закону, який такі відносини регулює.

При цьому суд виходить із законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини (стаття 6 ГК України).

У відповідності до п.10 постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.10.2008р. "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" господарський суд встановивши, що предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав, повинен відмовити в позові.

З огляду на наведене, вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання товариства скликати позачергові загальні збори із запропонованим позивачем порядком денним, до задоволення не підлягають.

Крім того, не підлягає до задоволення вимога позивача щодо визнання ОСОБА_2 таким, що припинив своє участь у товаристві.

Відповідно положень статті 10 Закону України "Про господарські товариства", статті 148 Цивільного кодексу України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства. Учасники товариства з обмеженою відповідальністю повинні повідомити товариство про свій вихід не пізніше, ніж за три місяці або у інший передбачений статутом строк.

При цьому, учасник товариства вправі у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв'язку з цим, моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку.

У разі, якщо товариство не вчиняє дії у зв'язку з поданням учасником заяви про вихід з товариства (не вирішується питання про внесення змін до установчих документів товариства, про їх державну реєстрацію), учасник товариства вправі звернутися до господарського суду з позовом про зобов'язання товариства до державної реєстрації змін в установчих документах товариства , у зв'язку зі зміною у складі учасників товариства на підставі статті 7 Закону про господарські товариства.

Згідно із статтею 53 Закону України "Про господарські товариства" учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

У свою чергу, відчуження учасником своєї частки у статутному капіталі здійснюється за правилами, встановленими цивільним законодавством, зокрема, шляхом укладення відповідного договору.

Отже, положеннями чинного законодавства передбачено порядок припинення участі у товаристві. При цьому, як і вихід учасника із товариства, так і відчуження останнім належної йому частки є виключними повноваженнями такого учасника.

Водночас, постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2016р. по справі №921/610/15-г/18, яка в силу ст.35 ГПК України має преюдиціальне значення при вирішенні даного спору, визнано помилковим висновок апеляційного господарського суду про вихід ОСОБА_2 із товариства, оскільки зі змісту поданої останнім заяви вбачається, що учасник мав намір уступити належну йому частку в майні та статутному капіталі юридичної особи ОСОБА_1

Крім того, суд касаційної інстанції вказав на відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про досягнення домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відступлення йому часток у статутному капіталі та наявність волевиявлення позивача на прийняття часток вказаних учасників.

Не засвідчені дані обставини належним чином, жодною із сторін при вирішення даного спору. При цьому суд зважає, що за ч.2 ст.11 ЦК України , цивільні права та обов'язки виникають, зокрема , із договорів та інших правочинів, однак доказів, які б вказували на їх укладення між ж контрагентами, судом не здобуто.

Разом з тим, судом при вирішенні спору враховується неможливість застосування таких способів захисту прав та законних інтересів осіб, які не передбачені чинним законодавством, зокрема статтею 16 ЦК та статтею 20 ГК, та не випливають із положень законодавства, зважаючи на що така вимога позивача до задоволення не підлягає.

Не підлягає до задоволення і вимога позивача про зобов'язання ТОВ "Домобудівник" здійснити реєстраційні дії стосовно внесення змін до статуту в частині збільшення частки ОСОБА_1 в розмірі 15,92478%, що в гривневому еквіваленті 72 368 грн., із наступних мотивів.

Так, у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", суб'єктами державної реєстрації є Міністерство юстиції України та його територіальні органи, а також виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, нотаріуси, акредитовані суб'єкти.

Водночас, згідно ч.1 ст.25 даного нормативного акту, державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі:

1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації;

2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження";

3) рішень, прийнятих за результатами оскарження в адміністративному порядку відповідно до статті 34 цього Закону.

У той же час, приписами п.2 ч.4 ст.17 коментованого Закону встановлено, що для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, подаються, зокрема, примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру.

Однак, як встановлено судом, рішення загальними зборами товариства щодо перерозподілу часток учасників юридичної особи у зв'язку із відступленням ОСОБА_2 своєї частки ОСОБА_1, не приймалось.

Разом з тим, відповідно до ст.145 ЦК України та ст.ст.41,59 Закону України "Про господарські товариства внесення змін до статуту товариства належить до виключної компетенції загальних зборів.

Згідно правової позиції Пленуму ВГСУ, яка викладена у п.2.10 постанови №4 від 25.02.2016р., господарським судам слід виходити з того, що у разі коли законом передбачено прийняття рішення з того чи іншого питання виключно загальними зборами, ці повноваження не можуть відповідно до статуту юридичної особи бути надані або делеговані іншим органам цієї особи.

Господарські суди також не можуть приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції загальних зборів, у тому числі про внесення змін до установчих документів юридичної особи, включення особи до складу наглядової ради юридичної особи тощо.

Таким чином, враховуючи, що у задоволенні вимог учаснику про зобов'язання скликати позачергові збори учасників товариства відмовлено, а також зважаючи, що відповідач 2 не являється суб'єктом державної реєстрації, у даній позовній вимозі ОСОБА_1 також слід відмовити.

У відповідності до ст.33,34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При цьому, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають у повному обсязі із підстав та мотивів, які викладені вище.

Згідно ст.ст.44,49 ГПК України, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1,2,4,12,20,22,32-34,43-44,49.82-85,115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено - 18.07.2016р.

Суддя О.В. Руденко