РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2016Справа №910/9304/16

За позовом Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 17 876, 51 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Дубовий О.В.;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення 17 876, 51 грн., у тому числі: основний борг з урахуванням індексу інфляції - 13 763, 16 грн., 234,72 грн. - 3 % річних, 1 500,00 грн. - штраф, 2 378, 63 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов ліцензійного договору № БВ-27/14 від 17.06.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 13.06.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався згідно п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

01.07.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав заяву про повернення переплаченої суми судового збору, в якій просить суд повернути із Державного бюджету України на рахунок Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" переплачену суму судового збору у розмірі 72, 00 грн.

У даному судовому за судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання вдруге не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що відповідач двічі повідомлявся ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, у судове засідання представників не направлено.

Так, частиною 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що місцезнаходженням Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є: 02232, АДРЕСА_1.

Ухвали Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 та від 13.06.2016 судом направлено на зазначену у витязі адресу відповідача, проте до суду повернувся конверт з ухвалою суду від 24.05.2016 з відміткою: «за закінченням встановленого строку зберігання», при цьому, поштове повідомлення про вручення або конверт з ухвалою суду від 13.06.2016 до суду не повернулися.

Так, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.07.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.06.2014 між Державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (далі - ДО УААСП) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - користувач) укладено ліцензійний договір № БВ-27/14, умовами якого передбачено, що ДО УААСП надає користувачеві на умовах, визначених даним договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів, які відносяться до репертуару ДО УААСП, на території бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_2, а користувач зобов'язується за надане право виплачувати ДО УААСП авторську винагороду (роялті) відповідно до даного договору та Закону.

Відповідно до п. 2.4. договору, сторони домовились, що сума авторської винагороди (роялті), яка сплачується користувачем за надання невиключного права на публічне виконання творів з репертуару ДО УААСП становить: 1 (один) відсоток від доходів користувача при безкоштовному вході, але не менше ніж 1 944, 00 грн. за один календарний квартал. Визначена сторонами сума авторської винагороди в п. 2.4. договору не залежить від тривалості та кількості використання творів.

Згідно п. 2.5. договору, користувач зобов'язується вести точний облік творів та їх авторів і не пізніше 20-ого числа після закінчення кожного кварталу:

2.5.1. перерахувати на поточний рахунок ДО УААСП авторську винагороду, визначену в п. 2.4. даного договору;

2.5.2. надати ДО УААСП безпосередньо або через представника звіт про публічно виконані твори за формою, наведеною у додатку до даного договору та в електронному вигляді за адресою (звіт подається в файлі формату Excel).

2.5.3. надати ДО УААСП належним чином завірені копії документів бухгалтерської звітності з відміткою державного органу (статистики, державної податкової служби) про прийняття за відповідний звітний період згідно з Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженими наказом Міністерства фінансів України № 73 від 07.02.2013.

2.5.4. надіслати ДО УААСП належним чином заповнений та підписаний акт про виплату авторської винагороди в 2-ох примірниках за формою, наведеною у додатку 2, який після перевірки зазначеної в ньому інформації щодо перерахування коштів підписується ДО УААСП, після чого 1 (один) примірник повертається користувачу.

Умовами п. 2.6. договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання користувачем п. 2.5.2., 2.5.3., 2.5.4., 2.9., 3.3. даного договору користувач зобов'язаний сплатити ДО УААСП штраф у розмірі 500 (п'ятсот) грн. за кожне порушення кожного пункту. Сплата штрафу не звільняє користувача від обов'язку сплати авторської винагороди (роялті) і (або) надання звіту.

Пунктом 2.7. договору визначено, що у разі затримки платежів, користувач зобов'язаний виплатити ДО УААСП пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день затримки. Сплата пені не звільняє користувача від обов'язку сплати авторської винагороди (роялті).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 31.12.2014 року. При цьому, всі зобов'язання користувача, що виникли під час дії даного договору, залишаються в силі до їх повного виконання. Дія даного договору автоматично продовжується строком на один рік з одночасним підвищенням розміру мінімального платежу авторської винагороди, зазначеної в п. 2.4. даного договору, на 10 (десять) % щороку, - і так із року в рік (п.п. 5.1. та 5.2. договору).

Оскільки суду не надано жодного доказу наявності повідомлення про припинення дії ліцензійного договору № БВ-27/14 від 17.06.2014, суд приходить до висновку, що договір автоматично пролонговувався та станом на день прийняття рішення у справі є чинним.

Як вказує позивач, за періоди з 01.10.2014 по 31.03.2016 за відповідачем утворилась заборгованість по несплаті авторської винагороди, що становить 12 636, 00 грн. та складається із суми боргу за ІV квартал 2014 року (період з 01.10.2014 по 31.12.2014) - 1 944, 00 грн., із суми боргу за І, ІІ, ІІІ та ІV квартали 2015 року (період з 01.01.2015 по 31.12.2015) - 8 553, 60 грн., із суми боргу за І квартал 2016 року (період з 01.01.2016 по 31.03.2016) - 2 138, 40 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що станом на 21 квітня 2016 року, відповідачем не виплачено авторську винагороду за публічне виконання творів, що належать до репертуару Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав", у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12 636, 00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2 378, 63 грн. - пені, 1 500, 00 грн. - штрафу, 234, 72 грн. - 3 % річних за період з 21.01.2015 по 21.04.2016 та 1 127, 16 грн. - інфляційних нарахувань за період з 21.01.2015 по 21.04.2016.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об'єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Предметом ліцензійного договору не можуть бути права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, які на момент укладення договору не були чинними.

Права на використання об'єкта права інтелектуальної власності та способи його використання, які не визначені у ліцензійному договорі, вважаються такими, що не надані ліцензіату.

У разі відсутності в ліцензійному договорі умови про територію, на яку поширюються надані права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, дія ліцензії поширюється на територію України.

Якщо в ліцензійному договорі про видання або інше відтворення твору винагорода визначається у вигляді фіксованої грошової суми, то в договорі має бути встановлений максимальний тираж твору. Умови ліцензійного договору, які суперечать положенням цього Кодексу, є нікчемними.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є організацією колективного управління, яка здійснює управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, зокрема, такими категоріями майнових прав, як використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав шляхом: публічного виконання, в тому числі на радіо і телебаченні, відтворення творів за допомогою механічного, магнітного та іншого запису, репродукування, тиражування творів образотворчого мистецтва у промисловості, відтворення аудіовізуальних творів чи звукозаписів творів в особистих цілях та інше., що підтверджується Свідоцтвом про облік організації колективного управління на колективній снові майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України за № 3/2003 від 22.08.2003.

Станом на час вирішення спору, відповідач визначеної договором винагороди (роялті) не оплатив, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 12 636, 00 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи строки оплати, встановлені ліцензійним договором № БВ-27/14 від 17.06.2014, відповідач зобов'язаний перераховувати на поточний рахунок позивача авторську винагороду не пізніше 20-ого числа після закінчення кожного кварталу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо виплати авторської винагороди за публічне виконання творів та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови ліцензійного договору № БВ-27/14 від 17.06.2014 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 12 636, 00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2 378, 63 грн. - пені, 1 500, 00 грн. - штрафу, 234, 72 грн. - 3 % річних та 1 127, 16 грн. - інфляційних нарахувань за період з 21.01.2015 по 21.04.2016.

Так, відповідно до п.п. 2.6., 2.7. договору, у разі невиконання або неналежного виконання користувачем п. 2.5.2., 2.5.3., 2.5.4., 2.9., 3.3. даного договору користувач зобов'язаний сплатити ДО УААСП штраф у розмірі 500 (п'ятсот) грн. за кожне порушення кожного пункту. Сплата штрафу не звільняє користувача від обов'язку сплати авторської винагороди (роялті) і (або) надання звіту. У разі затримки платежів, користувач зобов'язаний виплатити ДО УААСП пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день затримки. Сплата пені не звільняє користувача від обов'язку сплати авторської винагороди (роялті).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних нарахувань, та встановлено, що нарахування відповідають вимогам законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання та за відповідний період прострочення.

Крім того, суд відзначає, що у випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 у справі №42/252, від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011 та від 09.04.2012 у справі №20/246-08, а також у постанові Вищого господарського суду України від 16.02.2016 у справі № 910/20528/15.

Таким чином, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 378, 63 грн. - пені, 1 500, 00 грн. - штрафу, 234, 72 грн. - 3 % річних та 1 127, 16 грн. - інфляційних нарахувань за період з 21.01.2015 по 21.04.2016 та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Крім того, при подачі позову до Господарського суду міста Києва позивачем було переплачено судовий збір в сумі 72, 00 грн., так як, виходячи із заявленої ціни позову у даній справі, в силу вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивач зобов'язаний сплатити судовий збір в сумі 1 378, 00 грн., однак сплатив - 1 450, 00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Таким, ураховуючи викладене, приймаючи до уваги заяву Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" про повернення переплаченої суми судового збору, суд вважає за необхідне, повернути суму надмірно сплаченого судового збору у розмірі 72, 00 грн. з Державного бюджету України на користь Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав".

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02232, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на користь Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 41-А, офісне приміщення 1,2,3, ідентифікаційний код - 31025266) 12 636 (дванадцять тисяч шістсот тридцять шість) грн. 00 коп. - заборгованості, 1 500 (одну тисячу п'ятсот) грн. 00 коп. - штрафу, 2 378 (дві тисячі триста сімдесят вісім) грн. 63 коп. - пені, 1 127 (одну тисячу сто двадцять сім) грн. 16 коп. - інфляційних нарахувань, 234 (двісті тридцять чотири) грн. 72 коп. - 3 % річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 41-А, офісне приміщення 1,2,3, ідентифікаційний код - 31025266) надмірно сплачений судовий збір у розмірі 72 (сімдесят дві) грн. 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 12.07.2016.

Суддя Бондарчук В.В.