РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р. Справа № 918/231/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гулова А.Г.

судді Маціщук А.В. ,

судді Петухов М.Г.

при секретарі Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 - представника за довіреністю від 23.03.2016р. №23-03/16

відповідача 1: не з'явився

відповідача2: ОСОБА_2 - представника за довіреністю від 17.05.2016р. №12/908

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10"

на рішення господарського суду Рівненської області від 24.05.16 р.

у справі № 918/231/16 (суддя Качур А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атоммонтажсервіс", м.Нетішин, Хмельницька обл.

до - Приватного підприємства "МБЛ Компані", м.Рівне

- Приватного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10"(попереднє найменування Публічне акціонерне товариство "Електропівденмонтаж-10"), м. Енергодар, Запорізька обл.

про стягнення боргу за договором субпідряду №1212/2014-СП від 12.12.2014 р. в сумі 1061386,92грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 24 травня 2016 року у справі №918/231/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Атоммонтажсервіс" до Приватного підприємства "МБЛ Компані", Публічного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10" про стягнення боргу за договором субпідряду №1212/2014-СП від 12.12.2014 р. в сумі 1 061 386,92 грн. задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атоммонтажсервіс" 1 061 386 (один мільйон шістдесят одна тисяча триста вісімдесят шість) грн. 92 коп. заборгованості та 15 920 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот двадцять) грн. 80 коп. судового збору.

Не погодившись із прийнятим рішення, ПрАТ "Електропівденмонтаж-10" звернулося із апеляційною скаргою, вважає, що господарський суд не повною мірою з'ясував обставини, що мають значення для справи, а тому рішення підлягає зміні, з огляду на наступне.

Скаржник підтверджує наявність у нього невиконаних зобов'язань перед позивачем у сумі основного боргу, що її було стягнуто рішенням суду, а також не має заперечень проти покладення на нього обов'язку відшкодувати суму сплаченого судового збору.

Разом з тим, вказує на неможливість здійснення своєчасного розрахунку за договором, що зумовлено об'єктивними обставинами, які не залежать від його волі, в зв'язку з чим просив суд відстрочити виконання рішення на три місяці, які потрібні для акумулювання грошових коштів у необхідному обсязі та отримання можливості виконати рішення у добровільному порядку, без залучення Державної виконавчої служби, арештів банківських рахунків та примусової реалізації його майна, адже такі дії сприятимуть припиненню його господарської діяльності і наступному банкрутству.

Проте, зазначає відповідач, господарський суд відмовив у задоволенні клопотання, оскільки не надано належних та допустимих доказів скрутного матеріального становища та, відповідно, неможливості виконання рішення суду. Вказує, що не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

З посиланням на п.6 ч.1 ст.83, ч.1 ст.121 Господарського процесуального кодексу України, постанову Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», вказує скаржник, що при винесенні рішення господарським судом не було належним чином досліджено надані ним докази свого незадовільного фінансового стану, з яких вбачається, що :

- відповідач є суттєво обмеженим у обігових коштах, що не дозволяє йому своєчасно виконувати навіть першочергові зобов'язання з виплати заробітної плати робітникам та перерахування до бюджету відповідних податків;

- відповідач вже має підтверджені судовим рішенням безспірні зобов'язання у сумі понад 1,6 млн. грн. щодо погашення заборгованості перед іншим контрагентом, своєчасне виконання яких (зобов'язань) не є гарантованим і залежить лише від «доброї волі» держави, яка тривалий час утримує у своєму розпорядженні суттєво переплачений відповідачем у 2015 році податок на прибуток, та не поспішає здійснити його повернення, хоча саме ці кошти відповідач розглядає у якості основного джерела для виконання рішення суду;

- реальна перспектива отримання коштів, які б дозволили відповідачу розрахуватися за невиконаними грошовими зобов'язаннями, в тому числі і перед позивачем, може з'явитися не раніше кінця червня місяця 2016 року за умови чіткого дотримання основним замовником відповідача - ДП НАЕК «Енергоатом» платіжної дисципліни;

- відповідач є підприємством, що його було створено виключно для обслуговування об'єктів атомної енергетики, і, відтак, не має інших джерел доходів, аніж доходи від виконання електромонтажних робіт для ДП НАЕК «Енергоатом», яке, у разі здійснення примусового стягнення з відповідача заборгованості та арешту його банківських рахунків, за практикою, що склалася, негайно зупинить проведення розрахунків за виконані відповідачем роботи;

- специфіка відповідача обумовлює структуру його майна, арешт та подальша реалізація якого, по-перше, повністю паралізує господарську діяльність відповідача, по-друге, потягне за собою часові витрати, що будуть значно більшими, ніж строк, на який відповідач просить відстрочити виконання судового рішення.

Просить рішення господарського суду Рівненської області від 24.05.2016р. у справі №918/231/16 змінити, відстрочивши виконання рішення строком на три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Атоммонтажсервіс" зазначає таке.

Вважає, що судом було правомірно відмовлено ПрАТ "Електропівденмонтаж-10" у задоволенні його клопотання про відстрочення виконання рішення суду, оскільки відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів скрутного матеріального становища та, відповідно, неможливості виконання рішення суду.

З посиланням на ст. 6 ч. 1 ст. 83, ч.1 ст. 121 ГПК України, п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» вказує, що із вищезазначених норм вбачається, що суд дійсно наділений правом відстрочити виконання рішення при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, однак про існування таких обставин ні суду, ні позивачу не відомо, адже відповідач не підкріпив своє клопотання належними та допустимими доказами.

В той же час, зазначає позивач, відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На думку позивача, належними доказами, при цьому, могли бути: звіт про фінансові результати та баланс за 2015 рік і 1 квартал 2016 року; звіт про рух грошових коштів за 2015 рік; виписки з усіх банківських рахунків за останніх кілька місяців. Ці документи, за умови їх належного посвідчення відповідними установами, могли б прояснити фінансове становище відповідача. Однак, відповідачем такі документи подані не були.

Також, вказує позивач, відповідачем не надано доказів того, що він погашає заборгованість по будь-яких інших судових рішеннях, адже наявність судових рішень, за якими відповідач має обов'язок погасити борг, ще не свідчить про фактичну наявність витрат.

Крім того, звертає увагу суду, що позивач поніс витрати на виконання умов договору ще у 2014 році та І півріччі 2015 року, в тому числі: закупівля матеріалів, заробітна плата працівників, нарахування на заробітну плату, податок на додану вартість, а відповідач до цього часу не здійснив оплату, чим щомісячно позивачу наносяться втрати внаслідок інфляційних процесів у державі.

Просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзиву на апеляційну скаргу від Приватного підприємства "МБЛ Компані" не надійшло, що, відповідно до ч.2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надала пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Просить рішення господарського суду Рівненської області від 24.05.2016р. у справі №918/231/16 змінити, відстрочивши виконання рішення строком на три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, підтримав заяву від 11.07.2016р. про забезпечення позову.

Враховуючи норми ст.ст.101, 102 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представника Приватного підприємства "МБЛ Компані", якому ухвалу від 16.06.2016р. про призначення до розгляду апеляційної скарги на 12.07.2016р. надіслано у встановленому порядку, не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення, колегія суддів розглянула апеляційну скаргу за відсутності представника останнього, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представників позивача та ПрАТ "Електропівденмонтаж-10", обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 12 грудня 2014 року Публічним акціонерним товариством "Електропівденмонтаж-10" (підрядник, відповідач 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Атоммонтажсервіс" (субпідрядник, позивач) було укладено договір субпідряду № 1212/2014-СП на виконання робіт з заміни АЗ на ПТК АЗ-ПЗ на енергоблоці № 3 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 для ВП "ЮУ АЕС" (т.1 а.с. 11-17).

Відповідно до п. 1.1 договору субпідрядник, в межах договірної ціни, виконує на свій ризик власними і залученими силами засобами, якісно і у встановлений договором термін роботи з заміни АЗ на ПТК АЗ-ПЗ на енергоблоці № 3 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 для ВП "ЮУ АЕС". Субпідрядник здає, в обумовлені терміни, виконані роботи підряднику, за свій рахунок усуває дефекти, що виявилися в процесі виробництва робіт і в межах гарантійного терміну експлуатації. Підрядник зобов'язується прийняти та сплатити виконані роботи.

Згідно із п. 1.2 договору фізичний об'єм і найменування робіт, передбачених в п. 1.1. цього договору, визначається проектно-кошторисною документацією, виданою підрядником у виробництво робіт, вартість робіт визначається узгодженим сторонами розрахунком договірної ціни (додаток № 2).

Пунктами 2.1-2.2 договору передбачено, що договірна ціна робіт (додаток № 1), доручених до виконання субпідряднику складає: 1 997 486,08 грн. Договірна ціна є динамічною, визначається відповідно до положень ДСТУ Б Д.1.1-1-2013, що передбачають однорівневу систему ціноутворення в будівництві і може змінюватися відповідно до п. 1.3 і 2.4 цього договору.

Відповідно до пункту 4.1. договору розрахунок за виконані роботи проводитимуться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок субпідрядника, протягом 15 календарних днів з моменту отримання підрядником грошових коштів за виконані роботи від замовника.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 30.11.2015р. (п. 15.4. договору)

Вказаний договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Як убачається із наявних в матеріалах справи актів приймання виконаних робіт за січень 2015 року на суму 527380,24 грн., березень 2015 року на суму 453378,32 грн., квітень 2015 року на суму 939945,34 грн. та довідок про вартість виконаних будівельних робіт і витрат, позивач на виконання умов договору № 1212/2014-СП виконав те передав відповідачу роботи на загальну суму 1 920 703,90 грн. ОСОБА_1 приймання виконаних робіт підписані представниками сторін без зауважень. (т. 1 а.с. 29-52)

Відповідач частково розрахувався з позивачем за виконані роботи, що підтверджується виписками по рахунках, платіжними дорученнями та актами приймання - здачі виконаних робіт за січень, березень, квітень 2015 року. (т.1 а.с. 53-72, 140-149)

Так, згідно перевіреного судом розрахунку позивача несплаченими є виконані позивачем роботи на суму 1 061 386,92 грн.

14.12.2015 року ТОВ "Атоммонтажсервіс" надіслало ПАТ "Електропівденмонтаж-10" претензію за №801 про сплату боргу у розмірі 1250703,90 грн..

З листа НАЕК ВП "Южно-Україніська АЕС" від 25 лютого 2016 року видно, що станом на 24 лютого 2016 року кредиторська заборгованість замовника робіт перед ПАТ "Електропівденмонтаж-10" погашена в повному обсязі. Вказані обставини підтверджуються наданими відповідачем - 2 банківськими виписками.

Крім того, в матеріалах справи (т.1 а.с. 77)наявний договір поруки від 23-12/14 від 23.12.2014р., укладений ПП "МБЛ Компані" (поручитель) та ТОВ "Атоммонтажсервіс" (кредитор), відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ПАТ "Електропівденмонтаж-10" (боржник), що виникли з договору субпідряду №1212/2014-СП від 12.12.2014р., який був укладений кредитором та боржником.

11.03.2016р. ТОВ "Атоммонтажсервіс" надіслав Публічному акціонерному товариству "Електропівденмонтаж-10" вимогу за №213 про погашення заборгованості за договором субпідряду №1212/2014-СП від 12.12.2014р.. Однак, борг погашений не був.

У зв'язку із неналежним виконанням умов договору субпідряду №1212/2014-СП від 12.12.2014р. позивач, керуючись ст.ст. 11, 509, 530, 612, 625, 837 ЦК України та ст.ст.173, 174, 193, 222 ГК України, звернувся із позовом до ПП "МБЛ Компані" та ПАТ "Електропівденмонтаж-10" про стягнення солідарно боргу за виконані роботи згідно з договором субпідряду №1212/2014-СП від 12.12.2014р. у сумі 1061386,92 грн.

28 квітня 2016 року позивачем подано заяву про відмову від позову в частині вимог до Приватного підприємства "МЛБ Компані". У вказаній заяві позивач просив прийняти до розгляду та задоволити заяву про відмову від позову в частині вимог до Приватного підприємства "МЛБ Компані", просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10" борг за договором субпідряду № 1212/2014-СП від 12.12.2014 р. в сумі 1 061 386,92 грн. (т.1 а.с. 197)

Ухвалою суду від 24 травня 2016 року вказану заяву задоволено, провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача 1 - Приватного підприємства "МБЛ Компані" припинено.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Публічне акціонерне товариство "Електропівденмонтаж-10" змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство "Електропівденмонтаж-10" , яке є правонаступником за усіма правами та обов'язками Публічного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10", як зазначено у статуті ПрАТ "Електропівденмонтаж-10" у новій редакції, затвердженому протоколом загальних зборів акціонерів ПАТ "Електропівденмонтаж-10" №1/2016р. від 28.04.2016р., та підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 06.05.2016р.

У зв'язку із наведеним, відповідачем є Приватне акціонерне товариство "Електропівденмонтаж-10".

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Рівненської області від 24 травня 2016 року у справі №918/231/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Атоммонтажсервіс" до Приватного підприємства "МБЛ Компані", Публічного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10", в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10" про стягнення боргу за договором субпідряду №1212/2014-СП від 12.12.2014 р. у сумі 1 061 386,92 грн. задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атоммонтажсервіс" 1 061 386 (один мільйон шістдесят одна тисяча триста вісімдесят шість) грн. 92 коп. заборгованості та 15 920 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот двадцять) грн. 80 коп. судового збору.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 838 ЦК України передбачено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до положень статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору субпідряду, у п.4.1 якого сторони передбачили, що розрахунки за виконані роботи проводитимуться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок субпідрядника, протягом 15 календарних днів з моменту отримання підрядником грошових коштів за виконані роботи від замовника.

З листа НАЕК ВП "Южно-Україніська АЕС" від 25 лютого 2016 року вбачається, що станом на 24 лютого 2016 року кредиторська заборгованість замовника робіт перед ПАТ "Електропівденмонтаж-10" погашена в повному обсязі. Вказані обставини підтверджуються наданими останнім банківськими виписками.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, відповідно до п. 4.1 договору субпідряду останнім днем виконання зобов'язання ПАТ "Електропівденмонтаж-10" є 10 березня 2016 року.

Проте, борг ПАТ "Електропівденмонтаж-10" перед ТОВ "Атоммонтажсервіс" у сумі 1061386 (один мільйон шістдесят одна тисяча триста вісімдесят шість) грн. 92 коп. не сплачена, що не заперечується відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає правильним висновок господарського суду першої інстанції про задоволення позовних вимог до Приватного акціонерного товариства Електропівденмонтаж-10" про стягнення боргу за договором субпідряду № 1212/2014-СП від 12.12.2014 р. у сумі 1 061 386,92 грн.

Щодо відстрочки виконання рішення суду, слід зазначити таке.

Згідно з п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. Застосовуючи дану норму закону слід враховувати положення ст. 121 ГПК України, відповідно до якої відстрочення виконання рішення суду можливе у виняткових випадках при наявності обставин, що ускладнюють або роблять його неможливим.

Як роз'яснено у пункті 7.1.1. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року № 9 (надалі постанова) відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Відповідно до п.7.2 вищевказаної постанови підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Обґрунтовуючи подане до суду першої інстанції клопотання про відстрочення виконання рішення суду у даній справі, відповідач посилається на те, що станом на 25.04.2016р. залишок грошових коштів на його рахунках складає 174 500,00 грн..

Вказує, що відповідач має прострочені зобов'язання перед робітниками за березень 2016 року у сумі 508 400,00 грн., а тому наявні у нього кошти є недостатніми для покриття навіть існуючої пріоритетної заборгованості.

Крім того, зазначає, що 05.05.2016р. спливає встановлений рішенням господарського суду м.Києва у справі №910/32107/15 від 15.02.2016р. термін відстрочення виконання судового рішення про стягнення з ПАТ "Електропівденмонтаж-10" заборгованості у сумі 1 610 669,16 грн.

Щодо погашення заборгованості перед позивачем у даній справі зауважує, що 09.11.2015р. було укладено договір з ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" №29ПКЕ-2015, а тому очікує не пізніше червня 2016 року від замовника грошових коштів в оплату виконаних підрядних робіт.

Однак, докази, на які посилається відповідач, не підтверджують скрутного фінансового становища товариства, а надані відповідачем довідки про надходження грошових коштів станом на 24.02.2016р. та бухгалтерська довідка, належним чином не висвітлюють фінансовий стан товариства, та останнім не подано суду належних доказів, обґрунтованих розрахунків на підтвердження можливості погасити наявний борг у сумі 1061386,92 грн. через три місяці, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для розстрочки виконання рішення суду.

Разом з тим, скаржником до суду апеляційної інстанції подані додаткові докази - бухгалтерська довідка від 11.07.2016р. №12/873, баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.03.2016р., звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за перший квартал 2016 року, договір про надання безвідсоткової позики №61/16/1 від 05.04.2016р., додаткові угоди №1 від 25.05.2016р., №2 від 01.07.2016р. до договору про надання безвідсоткової позики №61/16/1 від 05.04.2016р., договір про надання безвідсоткової позики №75/16 від 28.04.2016р., додаткові угоди №1від 25.05.2016р., №2 від 01.07.2016р. до договору про надання безвідсоткової позики №75/16 від 28.04.2016р.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен довести факти, на підставі яких предявлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову, відповідно, і заявлене клопотання.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Таким чином, надання чи ненадання доказів це право сторони. Але вибираючи спосіб захисту, який базований на ненаданні доказів, сторона несе ризик, що вона не зможе в подальшому посилатися на ті докази, яких вона не надала. Суд першої інстанції, в свою чергу, приймає рішення на підставі наданих доказів і не може передбачити існування у сторін додаткових доказів та документів.

Приписами п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.11 №7 (із змінами та доповненнями) передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Враховуючи, що скаржник не обґрунтував неможливість подання доказів на підтвердження скрутного фінансового становища у суді першої інстанції, апеляційний суд не бере до уваги надані скаржником додаткові докази.

При цьому слід зазначити, відмова у відстрочці виконання рішення суду при його прийнятті не позбавляє відповідача повторно звернутися до суду із достатньо обґрунтованою заявою про відстрочку виконання рішення суду, в порядку ст. 121 ГПК України.

Крім того, позивачем до суду апеляційної інстанції було подано заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовує тим, що у зв'язку із існуванням інших судових рішень, за якими з ПАТ "Електропівденмонтаж-10" стягується значна сума заборгованості та через важний фінансовий стан відповідача, оскільки останній має заборгованість перед низкою контрагентів та не може її оплатити, ставить під сумнів можливість виконання рішення суду по даній справі в разі задоволення позову.

Вважає, що накладення арешту на кошти відповідача у розмірі, що дорівнює розміру позовних вимог не блокуватиме господарської діяльності товариства, не порушуватиме права осіб, що не є учасниками судового процесу, не застосовуватиме обмеження, не пов'язані із предметом спору.

Просить забезпечити позов ТОВ «Атоммонтажсервіс» до ПАТ «Електропівденмонтаж-10» у справі №918/231/16 про стягнення 1077307,72 грн. (1061386,92 грн. боргу та 15920,80 грн. судового збору). З метою забезпечення позову: накласти арешт на грошові кошти Публічного акціонерного товариства «Елктропівденмонтаж-10» (71503, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, 46-Е; код ЄДРПО у 00121844) в сумі 1077307,72 грн., що знаходяться на його рахунку №785 у Філії АТ «Укрексімбанк» в м. Запоріжжя, МФО 313979; накласти арешт на грошові кошти Публічного акціонерного товариства «Елктропівденмонтаж-10» (71503, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, 46-Е; ) в сумі 1077307,72 грн., що знаходяться на будь-яких інших рахунках, які будуть виявлені державним виконавцем в процесі виконання даної ухвали суду про забезпечення позову.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або зі своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з ч.1 ст.67 ГПК України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Право вжиття тих чи інших заходів належить суду, який виходить із предмету спору, конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

Необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення. Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд діє за внутрішнім переконанням на підставі та у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Пунктом 1 частини 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності , обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 2 п.3 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як убачається з позовної заяви, предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача боргу у сумі 1 061 386,92 грн.

Колегія суддів вказує, що судові рішення у інших справах свідчать лише про наявність заборгованості ПрАТ Електропівденмонтаж-10" перед контрагентами, яка ніяким чином не впливає на можливість погашення заборгованості у даній справі. Також, представником скаржника у суді апеляційної інстанції пояснено, що заборгованість по судових справах, про які зазначає позивач, погашена. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем вчиняються дії, які свідчать про ухилення від виконання зобов'язання, натомість відповідач визнає існування заборгованості перед позивачем.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ПрАТ Електропівденмонтаж-10".

Таким чином, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не є підставою для скасування чи зміни оскарженого рішення.

Враховуючи вищевикладене, рішення господарського суду Рівненської області від 24.05.2016р. у справі №918/231/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ПрАТ Електропівденмонтаж-10" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 24.05.2016р. у справі №918/231/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Електропівденмонтаж-10" - без задоволення.

2. Справу №918/231/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.