ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р. Справа № 911/1437/16

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства «Калинівське ДПС» Калинівської селищної ради, Київська область, смт. Калинівка

про стягнення 100578,60 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №14-91 від 18.04.2014 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 01.02.2016 р.);

Обставини справи:

публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до комунального підприємства «Калинівське ДПС» Калинівської селищної ради (далі - відповідач) про стягнення 100578,60 грн., з яких 39186,97 грн. пені, 15863,66 грн. 3% річних та 45527,97 грн. інфляційних втрат.

Заявлені позовні вимоги, а саме, стягнення з комунального підприємства «Калинівське ДПС» Калинівської селищної ради 100578,60 грн., з яких 39186,97 грн. пені, 15863,66 грн. 3% річних та 45527,97 грн. інфляційних втрат обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/2823-ТЕ-17 від 28.12.2012 р.

12.05.2016 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що вимога про сплату штрафних санкцій, інфляційних нарахувань в умовах сьогодення не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 ст. 509 та ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Також, відповідач вказував на те, що строки позовної давності, які застосовуються до стягнення штрафних санкцій (пені) встановлюються Цивільним кодексом України, а саме ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу, якою встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

07.07.2016 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшли заперечення на відзив.

В судових засіданнях 26.05.2016 р. та 07.06.2016 р. було оголошено перерву до 07.06.2016 р. та 07.07.2016 р. відповідно.

Представник позивача у судових засіданнях 26.05.2016 р., 07.06.2016 р. та 07.07.2016 р. підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у судових засіданнях 26.05.2016 р., 07.06.2016 р. та 07.07.2016 р. заперечував проти позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 р. між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та комунальним підприємством «Калинівське ДПС» Калинівської селищної ради (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/2823-ТЕ-17, відповідно до умов якого (п. 1.1. договору, в редакції додаткової угоди №1 від 31.12.2013 р.) продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році та у І півріччі 2014 року природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ), на умовах цього договору.

Обовязок з оплати вартості фактично переданого природного газу узгоджено сторонами у п. 6.1. договору.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з пунктом 11 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 31.12.2013 р.) договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині передачі газу до 30 червня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ за період з січня 2013 року по грудень 2013 року включно в обємі 414,622 тис. куб. м. загальною вартістю 542823,11 грн., що підтверджується копіями підписаних та скріплених печатками обох сторін актами приймання-передачі природного газу: за січень 2013 року від 31.01.2013 р., за лютий 2013 року від 28.02.2013 р., за березень 2013 року від 31.03.2013 р., за квітень 2013 року від 30.04.2013 р., за жовтень 2013 року від 31.10.2013 р., за листопад 2013 року від 24.01.2014 р. та грудень 2013 року від 24.01.2014 р.

14.02.2014 р. на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. №30 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» між НАК «Нафтогаз України», комунальним підприємством «Калинівське ДПС», Калинівською селищною радою, Управлінням фінансів Броварської райдержадміністрації, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації та Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області було укладено договір про організацію взаєморозрахунків № 209/30 (договір 1), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статей 14, 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

За умовами зазначеного договору сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за договором № 13/2823-ТЕ-17 від 28.12.2012 р. на суму 373840,24 грн.

Договір набув чинності і державою профінансовано погашення заборгованості у сумі 373840,24 грн. Договір не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог.

Платіжним дорученням № 13 від 01.04.2014 р. відповідач перерахував позивачу 373840,24 грн. з призначенням платежу: «погашення заборгованості згідно дог. Від 28.12.2012р. № 13/2823-ТЕ-17 за 2013 р п.24 ст.14 та п.2 ст.16 ЗУ «Про Державний бюджет на 2014р.» та дог № 209/30 від 14.02.2014».

Вказане платіжне доручення було виконане банком 02.04.2014 р.

Також, 09.10.2014 р. на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 №30 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» між НАК «Нафтогаз України», комунальним підприємством «Калинівське ДПС», Калинівською селищною радою, Управлінням фінансів Броварської райдержадміністрації, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації та Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області було укладено договір про організацію взаєморозрахунків № 699/30 (договір 2), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статей 14, 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

За умовами зазначеного договору сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за договором № 13/2823-ТЕ-17 від 28.12.2012 р. на суму 168982,87 грн.

Договір набув чинності і державою профінансовано погашення заборгованості у сумі 168982,87 грн. Договір не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог.

Платіжним дорученням № 25 від 14.10.2014 р. відповідач перерахував позивачу 168982,87 грн. з призначенням платежу: «погашення заборгованості згідно дог. від 28.12.2012р. № 13/2823-ТЕ-17 за 2013 р п.24 ст.14 та п.2 ст.16 ЗУ «Про Державний бюджет на 2014р.» та дог № 699/30 від 09.10.2014».

Вказане платіжне доручення було виконане банком 28.10.2014 р.

Відповідно до пп. 2, 3 п. 11 договору 1 та пп. 2, 3 п. 11 договору 2 сторони зобов'язалися: не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовного предмета спору (п. 16 договору 1 та п. 16 договору 2).

З огляду на викладене, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків № 209/30 від 14.02.2014 та № 699/30 від 09.10.2014 р., сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, отриманий за період з січня 2013 року по грудень 2013 року, на зобовязання за яким позивачем було нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати, які є предметом розгляду у даній справі, а відтак для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2. договору № 13/2823-ТЕ-17 від 28.12.2012 р., та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічна правова позиція про відсутність правових підстав для стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов'язання по оплаті вартості поставленого газу у разі укладення договору про організацію взаєморозрахунків, викладена у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 р. у справі № 5011-1/1043-2012-42/528-2012 та від 25.03.2015 р. у справі № 924/1265/13.

Враховуючи зазначене, господарський суд дійшов висновку, що оскільки сторонами змінено порядок і строк проведення розрахунку за природний газ за договором № 13/2823-ТЕ-17 від 28.12.2012 р. в частині сплати відповідачем 542823,11 грн. за поставлений в січні-грудні 2013 р. природний газ, то наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних є невірним, оскільки він здійснений без урахування вказаних змін.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 15863,66 грн. 3% річних, нарахованих за загальний період з 14.02.2013 р. по 28.10.2014 р. на прострочену заборгованість за зобовязаннями січня 2013 р. - грудня 2013 р.

Враховуючи, що відповідач взяті зобов'язання з оплати вартості поставленого газу своєчасно не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування позивачем на суму основного боргу 3% річних та інфляційних втрат.

Проте, з урахуванням встановлених судом обставин, позивачем неправомірно нараховано 3% річних за загальний період з 14.02.2013 р. по 02.04.2014 р. на заборгованість за зобовязаннями січня 2013 р., лютого 2013 р., березня 2013 р., квітня 2013 р. та частини зобовязання жовтня 2013 р. у сумі 373840,24 грн., оскільки з 14.02.2014 р. порядок і строк проведення розрахунку між сторонами на вказану суму було змінено, та за період з 03.04.2014 р. по 28.10.2014 р. на заборгованість за зобовязаннями частини жовтня 2013 р., листопада 2013 р. та грудня 2013 р. у сумі 168982,87 грн., оскільки з 09.10.2014 р. порядок і строк проведення розрахунку між сторонами було змінено на суму 168982,87 грн., на яку з цієї дати відповідно зменшилась заборгованість відповідача.

Оскільки наданий позивачем розрахунок 3% річних є невірним, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 15863,66 грн. 3% річних підлягає частковому задоволенню у сумі 14155,62 грн. 3% річних, нарахованих з 14.02.2013 р. по 14.02.2014 р. на суму 130625,44 грн., з 14.03.2013 р. по 14.02.2014 р. на суму 90630,68 грн., з 14.04.2013 р. по 14.02.2014 р. на суму 109544,68 грн., з 14.05.2013 р. по 14.02.2014 р. на суму 34212,01 грн., з 14.11.2013 р. по 14.02.2014 р. на суму 47581,57 грн., з 15.02.2014 р. по 09.10.2014 р. на суму 38754,14 грн., з 14.12.2013 р. по 09.10.2014 р. на суму 65686,49 грн. та з 14.01.2014 по 09.10.2014 р. на суму 64542,24 грн.

Таким чином, позовна вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню у сумі 14155,62 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 45527,97 грн. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період з лютого 2013 року по жовтень 2014 року на прострочену заборгованість за зобовязаннями кожного місяця окремо.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат по періодах наведених у розрахунку, суд встановив наступне.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як вбачається з розрахунку інфляційних втрат на прострочену заборгованість за зобовязаннями січня 2013 року, позивач застосовує показних індексу інфляції за лютий 2013 року - березень 2014 року, за зобовязаннями лютого 2013 року позивач застосовує показних індексу інфляції за березень 2013 року березень 2014 року, за зобовязаннями березня 2013 року, позивач застосовує показних індексу інфляції за квітень 2013 року - березень 2014 року, за зобовязаннями квітня 2013 року, позивач застосовує показних індексу інфляції за травень 2013 року - березень 2014 року, за зобовязаннями жовтня 2013 року, позивач застосовує показних індексу інфляції за листопад 2013 року жовтень 2014 року, за зобовязаннями листопада 2013 року, позивач застосовує показних індексу інфляції за грудень 2013 року - жовтень 2014 року, а за зобовязаннями грудня 2013 року позивач застосовує показних індексу інфляції за січень 2014 року жовтень 2014 року.

Однак, при здійсненні нарахування інфляційних втрат за вказані періоди позивачем не враховано, що прострочення виконання зобовязання за січень 2013 року відбувалось з 14.02.2013 р. по 14.02.2014 р., прострочення виконання зобовязання за лютий 2013 року відбувалось з 14.03.2013 р. по 14.02.2014 р., прострочення виконання зобовязання за березень 2013 року відбувалось з 14.04.2013 р. по 14.02.2014 р., прострочення виконання зобовязання за квітень 2013 року відбувалось з 14.05.2013 р. по 14.02.2014 р., прострочення виконання зобовязання за жовтень 2013 року відбувалось з 14.11.2013 р. по 14.02.2014 р. на суму 47581,57 грн. та з 15.02.2014 р. по 09.10.2014 р. на суму 38754,14 грн., прострочення виконання зобовязання за листопад 2013 року відбувалось з 14.12.2013 р. по 09.10.2014 р. та прострочення виконання зобовязання за грудень 2013 року відбувалось з 14.01.2014 р. по 09.10.2014 р.

Тобто, позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за наступні періоди: за зобовязанням січень 2013 року з 14.02.2013 р. по 28.02.2013 р. та з 01.02.2014 р. по березень 2014 р., за зобовязанням лютого 2013 року з 14.03.2013 р. по 31.03.2013 р. та з 01.02.2014 р. по березень 2014 р., за зобовязанням березня 2013 року з 14.04.2013 р. по 30.04.2013 р. та з 01.02.2014 р. по березень 2014 р., за зобовязанням квітня 2013 року з 14.05.2013 р. по 31.05.2013 р. та з 01.02.2014 р. по березень 2014 р., за зобовязанням жовтня 2013 року з 14.11.2013 р. по 30.11.2013 р. та з 01.02.2014 р. по березень 2014 р. на суму 47581,57 грн. та на суму 40534,16 грн. (яка складається з заборгованості у сумі 38754,14 грн. та суми інфляції за попередній період) за жовтень 2014 р., за зобовязанням листопада 2013 року з 14.12.2013 р. по 31.12.2013 р. та з жовтень 2014 р. та за зобовязанням грудня 2013 року з 14.01.2014 р. по 31.01.2014 р. та за жовтень 2014 р.

Враховуючи вищевикладене, а також заявлені позивачем періоди нарахування інфляційних втрат, суд здійснив розрахунок інфляційних втрат, згідно якого сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 28356,06 грн. за загальний період з березня 2013 року по вересень 2014 року на прострочену заборгованість, з урахуванням часткових оплат здійснених відповідачем у вказаному періоді та дат кінця періодів заборгованості встановлених судом.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 39186,97 грн., нарахованих за загальний період з 14.02.2013 р. по 13.07.2014 р., яка передбачена пунктом 7.2 договору.

Відповідно до пункту 7.2 договору у разі невиконання покупцем п. 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з пунктом 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем дотримано вимоги п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, проте невірно нараховано пеню за зобовязанням жовтня 2013 року, а саме, позивачем невірно визначено період існування заборгованості з 14.11.2013 р. по 02.04.2014 р. на суму 47581,57 грн., в той час коли заборгованість на вказану суму існувала з 14.11.2013 р. по 14.02.2014 р.

Оскільки, наданий позивачем розрахунок пені є невірним, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 39186,97 грн. пені підлягає частковому задоволенню у сумі 39039,21 грн. за загальний період з 14.02.2013 р. по 13.07.2014 р. на прострочену заборгованість.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути комунального підприємства «Калинівське ДПС» Калинівської селищної ради (07443, Київська область, смт. Калинівка, вул. Чернігівська, 20, код 33266313) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 39039,21 грн. (тридцять дев'ять тисяч тридцять дев'ять грн. 21 коп.) пені, 14155,62 грн. (чотирнадцять тисяч сто пятдесят пять грн. 62 коп.) 3% річних, 28356,06 грн. (двадцять вісім тисяч триста пятдесят шість грн. 06 коп.) інфляційних втрат та 1223,26 грн. (одна тисяча двісті двадцять три грн. 26 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 15.07.2016 р.