ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року Справа № 910/16715/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Борденюк Є.М.,
Корнілова Ж.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної
скаргипублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія Київводоканал"
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.16 та рішення господарського суду міста Києва від 11.11.15
у справі№910/16715/15 господарського суду міста Києва
за позовомпублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія Київводоканал"
доспеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київводфонд"
простягнення 3 443 153,64грн.
за участі представників сторін:

від позивача - Плясун О.І.,

від відповідача - Тулба К.Г.,

У С Т А Н О В И В:

30.06.2015 публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія Київводоканал" звернулися до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення із спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київводфонд" грошових коштів у сумі 3 443 153,64грн. Позов мотивовано відсутністю оплати за надані упродовж 2014 року послуги з технічного обслуговування артезіанських свердловин та інженерного обладнання бюветних комплексів СВКП "Київводфонд", зобов'язання з оплати яких останнім не виконано з посиланням на відсутність укладеного між сторонами договору щодо їх надання.

11.11.2015 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Прокопенко Л.В.), залишеним без змін 21.03.2016 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Мальченко А.О., Суховий В.Г., Жук Г.А.) у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивачем не доведено обставин надання ним послуг з технічного обслуговування артезіанських свердловин та інженерного обладнання бюветних комплексів відповідача, а також факту укладення з останнім договору про надання зазначених послуг ні у вигляді єдиного документу, ні у спрощений спосіб.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія Київводоканал" посилалися на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, тому просили судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Зазначали, що на підставі листа СВКП "Київводфонд" від 01.04.2014 №1-132 щодо продовження обслуговування бюветних комплексів до моменту укладення договору, протягом 2014 року надавали відповідачу вказані послуги, загальна сума понесених витрат підтверджується документально. Стверджували, що договір не підписували, оскільки бюджетом м. Києва на 2014 рік не було передбачено коштів на оплату послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту конструктивних елементів бюветних комплексів, що виключало правові підстави для взяття зобов'язань згідно з таким договором.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

При цьому частиною 1 статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Положеннями статті 208 ЦК України до правочинів, які належать вчиняти у письмовій формі віднесено правочини між юридичними особами.

Що стосується усних правочинів, то їх вчинення можливе у тому випадку, коли вони повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів (ст.206 ЦК України).

Як видно із матеріалів справи та установлено судами попередніх інстанцій, у письмовій формі договір на 2014 рік не укладався, наявність домовленості відповідач не визнає з тих підстав, що лист №1-132 від 01.04.2014 підписаний з використанням факсиміле не має юридичної сили, як і стверджує про відсутність будь-яких замовлень позивачу на надання послуг з узгодженням адресного переліку об'єктів, які потребували обслуговування, та видів робіт.

За таких обставин, обгрунтовано визнавши безпідставними посилання позивача на надання відповідачу послуг з технічного обслуговування артезіанських свердловин та інженерного обладнання бюветних комплексів у 2014 році на підставі листа №1-132 від 01.04.2014, господарський суд першої інстанції та апеляційний господарський суд дійшли до правильного висновку про відсутність належних та допустимих доказів укладення між сторонами ні у вигляді єдиного документу, підписаного сторонами, ні у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами тощо. Посилання заявника на лист №1-132 від 01.04.2014, який усупереч ч.1 ст.638 ЦК України, не містить істотних умов надаваних послуг, зокрема, щодо обсягів та видів робіт, переліку об'єктів, ціни тощо, відхилені мотивованими висновками судів попередніх інстанцій.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, які з посиланням на положення статей 33, 34 ГПК України, урахувавши те, що відповідно до вимог ч.1 ст.43 ГПК України суд зобов'язаний дослідити та оцінити всі зібрані у справі докази, які є допустимими, правомірно відмовили у задоволенні позовних вимог через недоведеність.

Викладені у касаційній скарзі доводи заявника, які було наведено в апеляційній скарзі, досліджувались судом апеляційної інстанції та мотивовано відхилені як безпідставні, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, при ухваленні яких здійснено всебічний, повний та об'єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надано належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам й твердженням сторін, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Стосовно доводів касаційної скарги, спрямованих на переоцінку доказів, пов'язаних з вирішенням спору, то виходячи з приписів ч.2 ст.1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія Київводоканал" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у справі №910/16715/15 - без змін.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Суддя Є.М. Борденюк

Суддя Ж.О. Корнілова