КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"18" липня 2016 р. Справа №910/4518/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Шипка В.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства „Азовелектросталь" на ухвалу господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року

у справі № 910/4518/16 (суддя Яковенко А.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Інтерхім-БВТ"

до Приватного акціонерного товариства „Азовелектросталь"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року у справі № 910/4518/16, серед іншого, порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ „Азовелектросталь", визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника в розмірі 765 431,47 грн., введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Нестеренка О.А.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, боржник звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року про порушення справи про банкрутство ПрАТ „Азовелектросталь" та припинити провадження у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану апеляційну скаргу у справі № 910/4518/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Пантелієнка В.О., Шипка В.В.

Розглянувши апеляційну скаргу ПрАТ „Азовелектросталь" та додані до неї документи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду і має бути повернута скаржнику без розгляду з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята 28.03.2016 року.

Згідно ст. 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

У випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Таким чином останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року є 04.04.2016 року.

Проте, скаржник звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу місцевого господарського суду лише 23.05.2016 року, що підтверджується штампом господарського суду міста Києва про одержання апеляційної скарги із зазначенням дати та вхідного номера, тобто з пропуском п'ятиденного процесуального строку на апеляційне оскарження більш ніж на 1,5 місяці.

Одночасно апелянт просив поновити строк для подання апеляційної скарги, обґрунтовуючи тим, що ознайомившись з матеріалами справи лише 16.05.2016 року, боржнику стало відомо про неподання ініціюючим кредитором до своєї заяви Статуту та документу на підтвердження повноважень на підписання та подання заяви про порушення провадження у справі, що на думку скаржника є однією з підстав для відмови у порушенні провадження у справі.

Розглянувши клопотання скаржника про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що дане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", статтею 93 ГПК встановлено, що апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, установлених цією статтею, повертається, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Відповідну заяву (клопотання) може бути викладено в апеляційній скарзі чи в окремому документі, і в останньому випадку її має бути подано одночасно з апеляційною скаргою. Заява розглядається, якщо вона надійшла до винесення ухвали про повернення апеляційної скарги.

Заява про поновлення строку розглядається одноособово одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений у встановленому законом порядку.

Наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами частини першої статті 53 ГПК.

Про поновлення або про відмову у поновленні пропущеного строку може зазначатися в ухвалі як окремому документі (за підписом судді, який розглядав відповідне питання у порядку частини другої статті 93 ГПК) або в ухвалах (за підписами суддів) про повернення апеляційної скарги (частина друга статті 93, пункт 4 частини першої статті 97 ГПК) чи про прийняття її до провадження (стаття 98 ГПК).

Як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2016 року ТОВ „Інтерхім-БВТ" звернулося до суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ПрАТ „Азовелектросталь". Вказану заяву від імені кредитора підписано директором ОСОБА_3

Відповідно до ст. 28 ГПК України керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Згідно ст. 65 ГК України, керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника, що Закон про банкрутство не зобов'язує кредитора додавати до заяви про порушення справи про банкрутство докази на підтвердження право підпису відповідної заяви, якщо її підписано керівником підприємства - кредитора.

Як встановлено судом, до заяви ініціюючого кредитора не додано установчих документів ТОВ „Інтерхім-БВТ", натомість додано зокрема, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 31.01.2015 року, відповідно до якого керівником ТОВ „Інтерхім-БВТ" вказано ОСОБА_3

Відповідно до ст. 11 Закону про банкрутство, до заяви кредитора про порушення провадження у справі також додаються докази надсилання боржнику копії заяви та доданих до неї документів.

На підтвердження виконання вищенаведеної вимоги Закону, кредитором надано суду опис вкладення та фіскальний чек (т.1, арк. с. 28-29).

Таким чином, можна дійти висновку, що боржник був обізнаний про відсутність у додатках до заяви ініціюючого кредитора його Статуту ще з моменту отримання відповідної заяви.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва про прийняття заяви про порушення справи про банкрутство ПрАТ „Азовелектросталь" від 17.03.2016 року було зобов'язано заявника, станом на день слухання справи, надати суду зокрема, установчі документи заявника або законодавчий акт, яким визначено повноваження особи, що підписала заяву про порушення справи про банкрутство - довідки з органів статистики про включення заявника та боржника до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

На виконання вимог вищевказаної ухвали, кредитором 28.03.2016 року до початку судового засідання (час реєстрації 10год. 13 хв. відповідно до відмітки канцелярії суду) надано копію статуту ТОВ „Інтерхім-БВТ" та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ „Інтерхім-БВТ" станом на 12.03.2016 року.

Відповідно до протоколу судового засідання, яке розпочалось о 12 год. 00хв., представник боржника був присутній в судовому засіданні, судом досліджувались матеріали справи та докази, надані представниками сторін, що в свою чергу свідчить про те, що апелянту стало відомо про подання кредитором відповідного статуту в судовому засіданні 28.03.2016 року.

01.04.2016 року представник боржника отримав копію ухвали суду від 28.03.2016 року, що підтверджує відмітка на зворотньому боці останнього аркушу даної ухвали.

Доказів звернення з клопотанням про ознайомлення одразу після прийняття оскаржуваної ухвали суду першої інстанції матеріали справи не містіть, що свідчить про те, що апелянт погодився з прийнятою ухвалою.

Натомість, як підтверджується матеріалами справи, представник боржника подав клопотання про ознайомлення зі справою лише 05.05.2016 року (т. 16, арк. с. 163), а ознайомився згідно із запису на клопотанні - 16.05.2016 року (т. 13, арк. с. 79).

Доводи скаржника про те, що раніше матеріали справи не надавались працівниками суду апелянту для ознайомлення, в порушення норм ст.ст. 33, 34 ГПК України та положень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а відтак судом відхиляються.

За таких обставин, оскільки скаржник був обізнаний про відсутність Статуту кредитора у додатках до заяви про порушення справи про банкрутство ще під час отримання копії цієї заяви з додатками, а в подальшому і про надання даного Статуту кредитором до початку судового засідання, на якому був присутній представник боржника та прийнято оскаржувану ухвалу, тобто з того часу апелянт мав можливість, зокрема ознайомитись з матеріалами справи, то колегія суддів вважає, що оскаржуючи ухвалу лише 23.05.2016 року апелянтом не наведено поважних та об'єктивних причин на підставі відповідних доказів, які б свідчили про наявність дійсних істотних перешкод та неможливість оскаржити судове рішення в найкоротші строки з часу, коли йому стало відомо про відповідні обставини.

Інших доказів в обґрунтування поважності пропуску строків на апеляційне оскарження скаржником не надано.

Відповідно до статті 53 ГПК України відновлення пропущеного строку здійснюється господарським судом за наявності поважної причини його пропуску. Виходячи зі змісту статті 53 ГПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно із п. 8 ч. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Отже, наведені норми пов'язують можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке відновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначити відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про відновлення строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами розділу V ГПК.

Відтак, скаржником не доведено суду поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції в розумінні ст. 53 ГПК України, оскільки зазначені у клопотанні про поновлення строку причини мали суб'єктивний характер та залежали саме від волі скаржника.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 93 ГПК України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 53, 86, 91, 93 та п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Приватного акціонерного товариства „Азовелектросталь" про поновлення строку на подання апеляційної скарги відхилити.

2. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Азовелектросталь" на ухвалу господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року у справі № 910/4518/16 з доданими до неї документами повернути скаржнику без розгляду по суті.

3. Матеріали справи № 910/4518/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Пантелієнко

В.В. Шипко