КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р. Справа№ 910/1594/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Коршун Н.М.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

позивача: Гребенюк В.В.;

відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 17.03.2016р.

у справі №910/1594/16 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каррера Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент"

про стягнення 1 316 469,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Каррера Україна" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент" (далі - відповідач) заборгованості за договором поставки №120514/001 від 29.05.2014р. у сумі 1 316 469,74 грн. (з них: 1 316 467,74 грн. - основний борг, 01,00 грн. - інфляційні втрати, 01,00 грн. - 3% річних), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання з оплати вартості поставленого позивачем товару.

В процесі судового розгляду позивач зменшив розмір своїх вимог (том справи - 1, аркуші справи - 108-111) та просив суд стягнути з відповідача 1 183 519,63 грн. основного боргу. Від решти вимог позивач відмовився.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про безпідставність та непідтвердженість позовних вимог. Зокрема, відповідач посилався на наступне:

- поставлений позивачем та прийнятий відповідачем товар за видатковою накладною №162 від 02.02.2015р. на суму 242 272,47 грн. пізніше було повернуто відповідачем у порядку, передбаченому договором позивачу, що підтверджується погодженою сторонами видатковою накладною № ВП-0000003 від 18.02.2015р.;

- сума заборгованості в розмірі 1 316 467,74 грн., зазначена в додатку № 1 до додаткової угоди № 1 до Договору та позовній заяві, не відповідає дійсності, не має належного обґрунтування та не підлягає оплаті відповідачем, так як товар було повернуто позивачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2016р. у справі №910/1594/16 позов було задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1 183 519,63 грн. основного боргу та 17 752,79 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2016р. у справі №910/1594/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, відповідач наголошував на наступному:

- відповідач не був присутній у судовому засіданні під час прийняття рішення, про що до суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, але суд відмовив в задоволенні цього клопотання;

- відповідач не отримував від позивача клопотання про зменшення розміру позовних вимог, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості надати свої пояснення з цього приводу;

- під час розгляду справи поза увагою суду залишився той факт, що до загальної суми боргу позивач включив вартість товару у сумі 242 272,47 грн., постановленого на підставі видаткової накладної №ВП-0000003 від 18.02.2015р. Однак вказаний товар на суму 242 272,47 грн. було повернуто позивачу, у зв'язку з чим суму основного боргу необхідно зменшити на 242 272,47 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Шевченко Е.О., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.06.2016р.

03.06.2016р. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів у зв'язку зі звільненням з посади судді Київського апеляційного господарського суду Шевченко Е.О. у відставку, для розгляду справи №910/1594/16 було визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2016р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 06.06.2016р.

06.06.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли:

- заперечення позивача на апеляційну скаргу;

- клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату.

06.06.2016 р. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів у зв'язку із перебуванням судді Алданової С.О. на лікарняному, для розгляду справи № 910/1594/16 було визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Коршун Н.М. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 06.06.2016р.

В судовому засіданні 06.06.2016р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2016р. у справі №910/1594/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 06.06.2016р. представник позивача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, наведених у письмових запереченнях на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 06.06.2016р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 12.07.2016р.

В судовому засіданні 12.07.2016р. представник позивача також підтримав раніше надані пояснення, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання 12.07.2016р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 12.07.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані у попередньому судовому засіданні, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

29.05.2014р. між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, було укладено договір поставки №120514/001 (далі - Договір поставки) (том справи - 1, аркуші справи - 7-12).

За умовами Договору поставки (п.п.1.1) постачальник зобов'язується передати у власність покупця промислове обладнання (далі - товар) в асортименті, кількості та за ціною, зазначеною в специфікації до договору, на умовах та в порядку, визначених цим договором, а покупець зобов'язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, приймати та оплачувати його вартість.

Умови передачі та приймання товару визначені в розділі 2 Договору поставки, згідно з п.п.2.1, 2.2 якого передача товару постачальником здійснюється на підставі заявки покупця, яка передається постачальнику телефонограмою, факсом, електронною поштою, поштовим листом або іншим зручним для покупця способом на його розсуд. Постачальник підтверджує прийняття заявки до виконання шляхом надсилання покупцю рахунку-фактури, в якому вказує ціну, асортимент та кількість товару та/або шляхом підписання Додатку до даного договору. Про отримання заявки, наявність або відсутність товару, готовність передачі товару постачальник повідомляє покупця за телефоном, факсом чи листом.

Ціна та порядок розрахунків наведений в розділі 3 Договору поставки, згідно з п.п.3.1, 3.4 якого загальна вартість договору становить суму усіх замовлень за договором. Загальна сума поставки - 2 721 211,29 грн., у тому числі ПДВ 20%. Покупець зобов'язаний оплатити поставлений товар (частину товару) на протязі 03-х банківських днів, з моменту підписання накладної на партію (частину) товару. У разі неналежного виконання покупцем обов'язку щодо оплати товару (частини товару) постачальник має право без будь-якого сповіщення покупця припинити постачання товару/його частини. Строк поставки кожної партії (частини) товару збільшується на строк прострочення повної оплати попередньої поставленої партії (частини) товару.

В п.п.8.1, 8.2 Договору поставки передбачено, що останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк дії даного договору встановлено з дати підписання по 31.12.2014р., але до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

05.06.2015р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Договору поставки (том справи - 1, аркуші справи - 14-15), в якій сторони погодились затвердити графік погашення існуючої на дату затвердження даної угоди заборгованості покупця перед постачальником за поставлений товар, виклавши його у Додатку №1 до додаткової угоди №1 від 05.06.2015р.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що він поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 963 483,76 грн., однак відповідач не розрахувався з позивачем, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої на час вирішення спору місцевим господарським судом становив 1 183 519,63 грн.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку сплатити суму заборгованості, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду і просив суд (згідно із заявою про зменшення розміру позовних вимог) стягнути з відповідача 1 183 519,63 грн. боргу.

Місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги, визнавши їх документально підтвердженими та нормативно обґрунтованими.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу.

В ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

В процесі судового розгляду встановлено, що на виконання умов Договору поставки позивач поставив, а відповідач прийняв товару на загальну суму 2 963 483,76 грн., про що сторонами було складено та підписано видаткові накладні, а також довіреності на отримання цінностей (том справи - 1, аркуші справи - 16-36).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач лише частково розрахувався з позивачем, сплативши йому 1 537 691,66 грн., що підтверджуються наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача (том справи - 1, аркуші справи - 122-139).

Окрім того, відповідач здійснив повернення позивачу частини поставленого товару на суму 242 272,47 грн., про що було складено видаткову накладну №ВН-0000003 від 18.02.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 140).

В апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що до загальної суми боргу позивач включив вартість товару у сумі 242 272,47 грн., поставленого на підставі видаткової накладної №ВП-0000003 від 18.02.2015р. Однак вказаний товар на суму 242 272,47 грн. було повернуто позивачу, у зв'язку з чим суму основного боргу необхідно зменшити на 242 272,47 грн. Однак з наявних у справі матеріалів вбачається, що вказана вартість товару була врахована позивачем при здійсненні розрахунку позовних вимог та заборгованості відповідача. Вказані обставини та детальний розрахунок з цього приводу знайшли своє відображення в заяві позивача про зменшення розміру позовних вимог (том справи - 1, аркуші справи - 108-111).

Окрім того, в апеляційній скарзі відповідач зазначав про те, що він не отримував від позивача заяви про зменшення розміру позовних вимог, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості надати свої пояснення з цього приводу.

Однак колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач, як безпосередній учасник судового процесу міг скористатися своїми процесуальними правами, зокрема, правом на ознайомлення з матеріалами справи, звернення до суду з клопотанням, тощо, та ознайомитись із вищевказаною заявою позивача. До того ж, звертаючись з апеляційної скаргою, відповідач також мав можливість викласти свою позицію з приводу обставин, викладених в заяві позивача про зменшення розміру позовних вимог, але не зробив цього.

Ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції відповідач не надав доказів здійснення повної оплати вартості поставленого позивачем товару, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1 183 519,63 грн. основного боргу.

В апеляційній скарзі зазначено про те, що відповідач не був присутній у судовому засіданні під час прийняття рішення, про що до суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, але суд відмовив в задоволенні цього клопотання.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Передусім, в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення відповідача про розгляд справи (поштові повідомлення про вручення ухвал Господарського суду міста Києва від 04.02.2016р. та від 18.02.2016р. - том справи - 1, аркуші справи - 2, 61).

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України передумовою для відкладення розгляду справи на іншу дату є наявність обставин, які об'єктивно унеможливлюють розгляд справи у даному конкретному судовому засіданні.

Відповідач перед кожним судовим засіданням звертався до місцевого господарського суду з клопотанням про відкладення розгляду справи на іншу дату (том справи - 1, аркуші справи - 54, 106).

Згідно з останнім клопотанням від 17.03.2016р. відповідач просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю забезпечити явку свого представника у судове засідання, призначене на 17.03.2016р.

Однак відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 18.02.2016р. (том справи - 1, аркуші справи - 59-60) явка представників сторін в судове засідання, призначене на 17.03.2016р. не була визнана судом обов'язковою. Окрім того, на дату останнього судового засідання (17.03.2016р.) відповідачем було подано відзив на позов (том справи - 1, аркуш справи - 83), в якому він висвітлив свою позицію по суті спору. При цьому в своєму клопотанні від 17.03.2016р. відповідачем не наведено жодної обставини, яка б унеможливлювала розгляд справи у його відсутності. До того ж, згідно з положеннями ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладення розгляду справи та оголошення в судовому засіданні перерви є правом, а не обов'язком суду. Водночас, норми ст. 75 названого Кодексу надають суду право розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, тоді як місцевим господарським судом було надано належну оцінку поданим доказам, у повному обсязі з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення відсутні і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2016р. у справі №910/1594/16 - без змін.

2. Матеріали справи №910/1594/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.М. Коршун

А.І. Мартюк