ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.07.16р. Справа № 904/4190/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь", м. Дніпропетровськ

про стягнення 103 559,25 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: юрисконсульт 2 категорії ОСОБА_1, довіреність № 18-164 від 30.12.2015;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність № 143 від 01.04.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства до товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь", м. Дніпропетровськ (відповідач) про стягнення 94927,70 грн пені, 6420,68 грн 3% річних, 2210,87 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, що нараховані у зв'язку з несвоєчасною оплатою відповідачем отриманого товару.

Відповідач відзив на позов не надав, присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову не заперечив, крім розміру нарахованої пені за несвоєчасну оплату товару, що поставлений 28.10.2015.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2014 між сторонами спору укладений договір № 11-15/31, згідно з яким позивач зобов'язався поставляти відповідачу продукцію власного виробництва, а відповідач зобов'язався приймати та оплачувати товар.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що оплата за товар здійснюється протягом 120 календарних днів від дати поставки товару.

Відповідно до п. 8.6 договору покупець у разі порушення термінів оплати за товар має сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати.

В період з 03.09.2015 по 13.11.2015 позивач поставив відповідачу товар, на оплату якого виставлені рахунки № 487420 від 03.09.2015 на суму 4327392,16 грн, № 487461 від 03.09.2015 на суму 1279678,14 грн, № 487614 від 12.09.2015 на суму 1531786,91 грн, № 487615 від 12.09.2015 на суму 2234929,92 грн, № 487721 від 23.09.2015 на суму 334960,63 грн, № 487766 від 25.09.2015 на суму 1479477,36 грн, № 487772 від 25.09.2015 на суму 431944,73 грн, № 487773 від 25.09.2016 на суму 450413,15 грн, № 488115 від 17.10.2015 на суму 4404422,40 грн, № 488276 від 28.10.2015 на суму 3283699,25 грн, № 488494 від 10.11.2015 на суму 1498060,93 грн, № 488537 від 13.11.2015 на суму 725357,81 грн.

Отриманий товар відповідачем оплачений з пропуском обумовлених договором строків на оплату, тому позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення пені та 3% річних за загальний період прострочки з 05.01.2016 по 27.03.2016 та стягнення інфляційних нарахувань на суму боргу, який виник через несвоєчасну та неповну оплату за рахунком № 487615 від 12.09.2015 за період прострочки з 12.01.2016 по 17.02.2016.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки позивачем товару відповідачу підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач порушив обумовлені договором строки оплати поставленої йому продукції та вчасно не оплатив отриману ним продукцію, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши розрахунок пені судом встановлено, що при здійсненні розрахунку за рахунком на оплату № 488276 від 28.10.2015 позивач за період прострочки з 29.02.2016 по 08.03.2016 нарахував пеню за 12 днів, тоді як дійсний період у ці дати складає 9 днів.

Таким чином загальним обгрунтованим розміром пені є 94101,04 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Розмір заявлених до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є вірним.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обовязку щодо оплати поставленого товару, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині вимог про стягнення стягнення 94101,04 грн пені, 6420,68 грн 3% річних, 2210,87 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, в решті позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України витрати на оплату судового збору в сумі 1540,99 грн покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь", м. Дніпро, вул. Винокурова, буд. 4, ідентифікаційний код 33718431) на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", (м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ідентифікаційний код 00186542) пеню у сумі 94101,04 грн, 3% річних у сумі 6420,68 грн, інфляційних нарахувань у сумі 2210,87 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 1540,99 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 08.07.2016.

Суддя В.Д. Воронько