КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р. Справа№ 910/4623/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Мирончук Ю.І. - за дов.

від відповідача: Борзенкова Ю.М. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016

у справі №910/4623/16 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 6 923,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі, позивач або ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі, відповідач або ТДВ «СК «Альфа-Гарант») про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 6 923,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував у повному обсязі позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 у справі №910/4623/16 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 6 923,04 грн. та судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 у справі №910/4623/16 змінити, позов задовольнити частково, стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 3 595,94 грн. страхового відшкодування, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, порушив положення статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не дослідивши питання необхідності застосування при розрахунку розміру страхового відшкодування коефіцієнту фізичного зносу, який визначається відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» у справі №910/4623/16 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 07.06.2016.

06.06.2016 від представника відповідача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 07.06.2016, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 клопотання ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 12.07.2016.

12.07.2016 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду пояснення у справі, у яких зазначив, що відмова у задоволенні позовних вимог за рахунок застосування коефіцієнту фізичного зносу не позбавляє позивача права на відшкодування шкоди в межах фактично понесених витрат у зв'язку з виплатою страхового відшкодування за договором КАСКО шляхом пред'явлення вимог до особи, якою безпосередньо було завдано шкоду, і обсяг відповідальності якої обмежується тільки розміром цієї шкоди. На підтвердження своєї правової позиції відповідач надав суду копії постанов Вищого господарського суду України у справах №917/2153/15, №910/29270/15, №909/1011/15.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, у судовому засіданні проти її задоволення заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити, позовні вимоги задовольнити частково у розмірі 3 595,94 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає зміні, а позовні вимоги частковому задоволенню у розмірі 3 705,98 грн. з огляду на наступне.

18.04.2013 між позивачем (страховик за Договором страхування) та ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ057694 (далі, Договір страхування; том 1, а.с. 51), згідно з умовами якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню, зокрема, автомобіля «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_3 (далі також, застрахований автомобіль).

Відповідно до пункту 9 строк дії Договору страхування встановлений з 24.04.2013 до 23.04.2014.

Згідно пункту 6 Договору страхування розмір безумовної франшизи за ризиками «АК ДТП» та «АК ІВП» 1,5% від страхової суми.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.03.2014 по вул. Срібнокільська, 4 в м. Києві, ОСОБА_5, керуючи автомобілем «ВАЗ 11174», реєстраційний номер НОМЕР_2, виїжджаючи з житлової зони, не надав дорогу автомобілю, чим порушив п.п. 10.9. ПДР України, та допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_4 керував автомобілем «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та посвідчення водія НОМЕР_5.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 28.04.2014 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн.

Таким чином, через пошкодження внаслідок ДТП застрахованого транспортного засобу у позивача виник обов'язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами Договору.

Відповідно до Звіту №430-1/14 про визначення вартості матеріального збитку від 22.04.2014, складеного суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «СОС Сервіс Україна» за результатами автотоварознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_3, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0,3897) становить 11 009,62 грн.

Відповідно до рахунку-фактури № СЧ-0021362 від 22.04.2014, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський», вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу становить 14 700,00 грн. (разом з ПДВ).

Згідно зі страховим актом №UA012/L01/01 від 25.04.2014 і розрахунку до нього, складеними ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», розмір страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ057694 від 18.04.2013 становить 13 726,68 грн., на підставі якого позивачем 28.04.2014 було виплачене страхове відшкодування у розмірі 13 726,68 грн. на рахунок СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський», що підтверджується платіжним дорученням №22699 від 28.04.2014.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 11174», реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3741830 (далі, Поліс №АС/3741830) із встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50 000,00 грн., франшизи - 500,00 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що 29.07.2014 позивач звернувся до відповідача із вимогою в порядку суброгації №263/2014 на суму 13 726,68 грн., у якій, керуючись вимогами статті 27 Закону України «Про страхування», статтями 993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, просив перерахувати вказані кошти на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Відповідач провів частковий розрахунок з позивачем, здійснивши перерахування частини суми страхового відшкодування в розмірі 6 803,64 грн., що не заперечується позивачем.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 6 923,04 грн. (13 726,68 грн. - 6 803,64 грн.), які на його думку, є несплаченим відповідачем залишком страхового відшкодування за Полісом №АС/3741830.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що розрахунок заявленої йому до виплати суми страхового відшкодування в розмірі 13 726,68 грн. було здійснено без врахування статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме, без урахуванням суми коефіцієнту зносу транспортного засобу, який визначається відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092.

Колегія суддів вважає обґрунтованими зазначені доводи апелянта по суті, а оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що підлягає зміні, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування наземного транспорту №АМ057694 від 18.04.2013 позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 11174», реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3741830, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу «ВАЗ 11174», реєстраційний номер НОМЕР_2, власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_3, покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи за Полісом №АС/3741830).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі, оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

У відповідності до частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до п. п. «д» пункту 1.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі, Методика), Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Згідно з пунктом 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

З огляду на те, що в наданому позивачем Звіті №430-1/14 про визначення вартості матеріального збитку від 22.04.2014, складеному суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «СОС Сервіс Україна» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №8671/09, виданий ФДМУ 19.06.2009) за результатами автотоварознавчого дослідження, встановлено наявність коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_3, (Ез = 0,3897), суд зазначає, що врахування даного Звіту для визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_3, є обов'язковим, так як відповідач несе відповідальність за шкоду, заподіяну його страхувальником у межах вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (відповідно до статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та, відповідно, розмір страхового відшкодування за Полісом №АС/3741830 обмежується даною вартістю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що єдиним належним та допустимим доказом вартості відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_3, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, у даному випадку є Звіт №430-1/14 про визначення вартості матеріального збитку від 22.04.2014 з огляду на встановлений у ньому коефіцієнт фізичного зносу вказаного транспортного засобу - Ез = 0,3897.

Відповідно до вказаного Звіту №430-1/14 від 22.04.2014 вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_3, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0,3897) становить 11 009,62 грн.

З урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3741830 у межах фактично здійснених ним витрат (13 726,68 грн.), в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_3, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу Ез = 0,3897 (11 009,62 грн.) та з урахуванням франшизи у розмірі 500,00 грн. відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3741830, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача виник обов'язок сплатити позивачу страхове відшкодування за Полісом №АС/3741830 у розмірі 10 509,62 грн. (11 009,62 грн. - 500,00 грн.).

Відтак, оскільки ТДВ «СК «Альфа-Гарнт» в досудовому порядку було сплачено на користь позивача 6 803,64 грн., позовні вимоги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 705,98 грн. (10 509,62 грн. - 6 803,64 грн.). Відповідно, апеляційна скарга ТДВ «СК «Альфа-Гарнт» також підлягає частковому задоволенню з огляду на те, що до стягнення з відповідача підлягає сума страхового відшкодування у розмірі 3 705,98 грн., а не 3 595,94 грн., як помилково зазначає апелянт.

При цьому, враховуючи твердження позивача щодо того, що розмір страхового відшкодування за Полісом №АС/3741830 обмежується лише фактичними витратами позивача та розміром франшизи за Полісом №АС/3741830, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у спорах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, враховуючи положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1194 Цивільного кодексу України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

За загальним правилом згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проте, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22 - межами ліміту відповідальності; стаття 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (у випадку його наявності), розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пункту 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

Так, відповідно до пункту 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як уже зазначалося вище, передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

При цьому, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Отже, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Тобто, обмеження законом обсягу відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності не порушує право на відшкодування фактичних витрат особи, яка здійснила страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування майна, адже це право може бути реалізоване шляхом подання позову до винної особи про відшкодування здійснених на відновлення пошкодженого майна витрат в частині, яку у відповідності до спеціального законодавства страховик цивільно-правової відповідальності відшкодовувати не зобов'язаний (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2014 №6-49цс14 та від 02.12.2015 №6-691цс15).

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір у справі, не звернув увагу на те, що дійсний зміст правовідносин, які виникли між сторонами, регулюється не тільки приписами Закону України «Про страхування», а і загальними нормами цивільного законодавства та спеціальними нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за змістом якого обсяг відповідальності страховика, що виник за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є обмеженим лімітом відповідальності, зазначеним в полісі, і розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу.

Наведене вище не суперечить правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі №3-50гс15, яка вказує, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування (тобто у даному випадку - позивача) визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу.

Як наведено вище судом, стаття 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосується не обсягу зобов'язання страховика за договором добровільного страхування, а обсягу відповідальності страховика за полісом обов'язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання його страховиком шкоди цим третім особам.

Відтак, викладений вище висновок суду щодо обов'язку відповідача як страховика за договором обов'язкового страхування здійснити виплату (страхове відшкодування) вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей пошкодженого у ДТП автомобіля третьої особи не суперечить та кореспондується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, де вказано, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування набув права зворотної вимоги до страхувальника винної особи у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду по даній справі підлягає зміні, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у сумі 3 705,98 грн. Апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольняється частково.

Розподіл господарських витрат здійснено у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 у справі №910/4623/16 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 у справі №910/4623/16 змінити.

Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 у справі №910/4623/16 викласти у наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 40; ) суму страхового відшкодування в розмірі 3 705 (три тисячі сімсот п'ять) грн. 98 коп. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 737 (сімсот тридцять сім) грн. 66 коп. Видати накази.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.»

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 40; ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ) 1 465 (одну тисячу чотириста шістдесят п'ять) грн. 66 коп. судового збору за подання апеляційної скарги. Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/4623/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко