КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"12" липня 2016 р. Справа №911/329/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Сотнікова С.В.

Пантелієнка В.О.

за участю представників:

від скаржника: Яковлєва М.О., дов. № 32/26-58-10-26 від 24.05.2016;

від боржника: ліквідатор арбітражний керуючий Сердюк М.М., паспорт серії НОМЕР_1, виданий Ніжинським РВ УМВС України в Черкаській обл. 11.05.2000;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарги Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову господарського суду Київської області від 17.02.2016

у справі № 911/329/16 (суддя Лопатін А.В.)

за заявою боржника товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІД ЕСТЕЙТ", м. Ірпінь Київської обл.

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор боржника - товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІД ЕСТЕЙТ", звернулась до господарського суду Київської області з заявою про порушення справи про банкрутство, у зв'язку з недостатністю активів боржника для повного задоволення кредиторських вимог, у порядку статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.02.2016 прийнято заяву про банкрутство ТОВ "ЛІД ЕСТЕЙТ" до розгляду, розгляд заяви у підготовчому засіданні призначено на 10.02.2016, викликано для участі в засіданні повноважного представника боржника, зобов'язано боржника подати оригінали (для огляду) доданих до заяви про банкрутство копій документів; інші докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "ЛІД ЕСТЕЙТ", розгляд справи призначено на 17.02.2016, викликано для участі в засіданні повноважного представника боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, відповідно до ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду Київської області від 17.02.2016 у справі №911/329/16 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІД ЕСТЕЙТ" про банкрутство останнього визнано банкрутом з наслідками, передбаченими ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено Сердюк Марину Миколаївну та інше.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та припинити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, що призвело до прийняття неправильного рішення, оскільки не було надано всіх доказів відсутності платоспроможності.

12.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду ліквідатором боржника подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить припинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою податного органу, залишивши апеляційну скаргу без розгляду.

04.05.2016 на виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві надало апеляційному суду клопотання в якому зазначає про наявність боржника податкової заборгованості у розмірі 37094 грн., яка виникла на підставі самостійно задекларованих зобов'язань, шляхом подання податкової декларації, а також нарахованих контролюючим органом штрафних санкцій.

31.05.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду ліквідатором боржника подано клопотання про доручення до матеріалів справи письмових доказів, а саме копії оприлюднення відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 335(30)2015 за період з 29.10.2015 по 08.11.2015.

06.07.2016 на виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві надало апеляційному суду клопотання в якому зазначає про наявність боржника податкової заборгованості у розмірі 37094 грн., яка виникла на підставі самостійно задекларованих зобов'язань, шляхом подання податкової декларації, а також нарахованих контролюючим органом штрафних санкцій.

В судовому засідання представник скаржника підтримав апеляційну скаргу та просив суд та просив суд задовольнити її.

Сердюк М.М. в судовому засіданні заперечувала вимоги апеляційної скарги та просила припинити апеляційне провадження за скаргою, оскільки податковий орган не є кредитором по справі.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діяла з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно зі ст.ст. 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві подана на постанову місцевого господарського суду про визнання боржника у цій справі банкрутом.

Згідно статті 91 Господарського процесуального кодексу України право апеляційного оскарження на рішення місцевого господарського суду, яке набрало законної сили мають сторони у справі, прокурор, треті особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішував питання про їх права та обов'язки.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що учасники провадження у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, а також, у випадках передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадження у справі про банкрутство, Фонд державного майна України, державний орган з питань банкрутства, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю.

Отже, виходячи зі змісту статті 1 спеціального Закону, Державна податкова інспекція в Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві в процедурах банкрутства не має іншого правового статусу, окрім статусу кредитора боржника, тобто - сторони у справі про банкрутство.

Відповідно до абзаців 21, 22 та 6 статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитором є юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; сторонами у справі про банкрутство є боржник та кредитори (комітет кредиторів), які є учасниками провадження у справі про банкрутство.

Набуття статусу кредитора законодавець пов'язує з наявністю у особи (як фізичної так юридичної) грошових вимог до боржника, а припинення статусу кредитора пов'язано з погашенням (припиненням) таких грошових вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалося вище, ліквідатор товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІД ЕСТЕЙТ" звернувся до господарського суду міста Києва з заявою про порушення справи про банкрутство, у зв'язку з відсутністю майна для задоволення вимог кредиторів в порядку ст. 95 Закону за якою 10.02.2016 порушено провадження. Крім того копію зазначеної ухвали надіслано сторонам у справі та зокрема ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постановою господарського суду міста Києва від 17.02.2016 визнано боржника банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру тощо.

Нормами ст. 91 ГПК України передбачено, що сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Відповідно до ст. 1 Закону, учасниками у справі про банкрутство є сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство. Як встановлено статтею 1 Закону, сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів) та боржник (банкрут).

Цією статтею також визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Особливості та порядок заявлення кредиторами претензій до боржника, що ліквідується в порядку ст. 95 Закону, визначені положеннями ч. 3 ст. 95 Закону, які передбачають, що кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Отже, у справі про банкрутство боржника, що ліквідується власником (в порядку ст. 95 Закону), особа може набути статусу кредитора - сторони у справі про банкрутство, лише після прийняття постанови про визнання банкрутом та у разі звернення із кредиторськими вимогами до боржника.

У зв'язку з наведеним, органи державної податкової служби та інші державні органи є кредиторами неплатоспроможних боржників, якщо вони мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, що узгоджується з нормою ч. 1 ст. 210 Господарського кодексу України. Однак, вказана норма не встановлює автоматичного визнання цих органів кредиторами у справах про банкрутство.

Представник податкового органу в судовому засіданні зазначив про те що заява про визнання ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві кредитором по відношенню до боржника у цій справі направлена на адресу суду першої інстанції.

Однак, колегією суддів в судовому засіданні з пояснень ліквідатора та матеріалів справи встановлено, що на момент звернення податкового органу з апеляційною скаргою, а саме 21.03.2016 заява про визнання кредиторських вимог ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві не розглянута.

Крім того, станом на день розгляду справи в апеляційній інстанції в матеріалах справи не міститься доказів звернення податкового органу до суду першої інстанції з заявою про визнання кредиторських вимог у даній справі, а ксерокопія першого аркуша заяви про визнання кредиторських вимог, яка додана до клопотання податкового органу (вхід. № 09-11/13780/16 від 06.07.2016) не містить відмітки місцевого господарського суду про її отримання, а тому не може розглядатися в якості належного та допустимого доказу на підтвердження звернення ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві до суду з відповідною заявою.

Таким чином, скаржник - ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві не набув статусу ані кредитора у справі, ані учасника провадження у даній справі.

Отже, право, визначене у ст. 91 ГПК України, на подання апеляційної скарги на оскаржувану постанову місцевого господарського суду, у даному випадку, у податкового органу відсутнє.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 № 7, з метою забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про перегляд судових рішень в апеляційному порядку господарським судам України роз'яснено, що, у разі помилкового порушення апеляційного провадження, зокрема за апеляційною скаргою поданою особою, яка не мала права її подавати, господарський суд апеляційної інстанції припиняє таке провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» перелік підстав припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК) та залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 5-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 № 7 у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на вищевикладене, на те, що ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві не набула статусу учасника провадження у цій справі про банкрутство, права податкового органу оскаржуваною постановою не порушені, питання про права і обов'язки апелянта стосовно сторін у справі судом першої інстанції в даному випадку не вирішувались, скаржник не має права на оскарження прийнятої судом першої інстанції постанови від 17.02.2016, колегія суддів робить висновок, що провадження за апеляційною скаргою ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві підлягає припиненню.

Керуючись ст.ст.4-1, 4-7, 32-34, 43, п. 1 ч. 1 ст. 80, 86, 99, 102, 105 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Припинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову господарського суду Київської області від 17.02.2016 у справі № 911/329/16.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді С.В. Сотніков

В.О. Пантелієнко