донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

19.07.2016р. справа №908/996/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
помічник судді ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 (довіреність №36 від 31.12.2015р.);
від відповідача: ОСОБА_6 (довіреність №18-162 від 30.12.2015р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуВідкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м.Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від28.04.2016р. (повний текст підписано 29.04.2016р.)
по справі№ 908/996/16 (суддя Немченко О.І.)
за позовомВідкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м.Запоріжжя
до Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя
про визнання правочину недійсним.

В С Т А Н О В И В

Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя (Відповідача) про визнання недійсним правочину заяви Відповідача про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 07.04.2016р. на суму 206 041 479,40грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.04.2016р. (повний текст підписано 29.04.2016р.) у справі №908/996/16 у задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі, з мотивів відсутності правових підстав для визнання спірного правочину недійсним та правомірності зарахування на підставі ст.601 Цивільного кодексу України однорідних грошових вимог на суму 206 041 479,40грн.

Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», не погодившись з прийнятим рішенням, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неправильне застосування судом ст.ст.203, 215, 601, 602 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.202 та ч.3 ст.203 Господарського кодексу України, ст.15-1, 26 Закону України «Про електроенергетику», п.6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ від 17.10.2005р. №910, оскільки оплата електричної енергії здійснюється виключно грошовими коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії за регульованим тарифом, що унеможливлює припинення зобовязання зарахуванням однорідних грошових вимог, тому що останній (Енергопостачальник) має право лише на певну (згідно з алгоритмом) частку коштів, які надходять від Споживача електричної енергії.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддядоповідач) Попков Д.О., судді Зубченко І.В., Радіонова О.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.05.2016р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 07.06.2016р. о 14.00год., з подальшою перервою до 05.07.2016р.

У звязку з перебуванням судді Зубченко І.В. у відпустці, її у складі судової колегії відповідно до протоколу автоматичної зміни від 01.07.2016р. було замінено на суддю Марченко О.А.

У судовому засіданні 05.07.2015р. було оголошено перерву до 19.07.2016р. об 15.50.

У звязку з перебуванням судді Марченко О.А. у відпустці, її у складі судової колегії відповідно до протоколу автоматичної зміни від 18.07.2016р. було замінено на суддю Зубченко І.В.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 44, 811, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання 19.07.2016р. зявився, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в останній. В перебігу апеляційного провадження представник Позивача на запитання суду повідомив про відсутність заперечень щодо наявності та обсягу зустрічних грошових зобовязань перед Відповідачем, на який проведено спірний правочин, та зазначив про відсутність перешкод у перерахуванні коштів в обсягу припинених зобовязань Відповідача зі сплати активної електричної енергії зі свого поточного рахунку на спеціальний рахунок задля забезпечення розподілу таких коштів згідно встановленої поточної пропорції за алгоритмом Енергоринка.

Представник Відповідача у судове засідання 19.07.2016р. також зявився, проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у наданому через канцелярію суду відзиві на апеляційну скаргу (а.с.а.с.206-212 т.1) та додаткових поясненнях (а.с.а.с.1-4 т.2)

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 01.11.2012р. між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (Постачальник електричної енергії) та Публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (Споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №3 (а.с.а.с.9-18 т.1 договір), відповідно до п.1.1 якого, Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку №1, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Відповідно до п.2.3.4 договору, Споживач зобовязується оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатка №4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» (а.с.а.с.19-21 т.1) та додатка №5 «Графік зняття показів розрахунків засобів обліку електричної енергії».

Пунктом 2.3.5 договору встановлено, що Споживач повинен здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача, згідно з додатком №6.

Згідно з п.1 додатка №4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію», розрахунки за електричну енергію проводяться Споживачем виключно грошовими коштами на рахунок Постачальника, вказаний у п.10 договору.

В матеріалах справи міститься підписаний сторонами акт звірки розрахунків (а.с.61) за договором №3 від 01.11.2012р., з якого вбачається, що станом на 01.04.2016р. Відповідач мав перед Позивачем невиконане грошове зобовязання по оплаті за спожиту електричну енергію в сумі 303 357 547,07грн., з яких: 145 668 165,40грн. (залишок заборгованості за спожиту електроенергію у лютому 2015р.), 97 306 346,40грн. (залишок заборгованості за спожиту електроенергію у грудні 2015р.), 60 383 035,27грн. (залишок заборгованості за спожиту електроенергію у березні 2016р.). Окрім цього, з означеного акту вбачається, що Відповідач мав перед Позивачем переплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії у сумі 206 041 479, 40грн.

Таким чином, Відповідачем було направлено вимогу №1/20 від 04.04.2016р. (а.с.63 т.1) Позивачу, в якій Публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» просить перерахувати на поточний рахунок грошові кошти у сумі 206 041 479,40грн. у строк до 05.04.2016р.

В свою чергу, Відкритим акціонерним товариство «Запоріжжяобленерго» у відповідь на означену вимогу було направлено листа №007-44/5343 від 05.04.2016р. (а.с.64 т.1), яким у задоволені вимоги Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про повернення грошових коштів у сумі 206 041 479,40грн. було відмовлено.

Заявою б/н від 07.04.2016р. (а.с.22 т.1) Відповідач звернувся до Позивача про припинення зобовязання шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Відповідно до п. 4 вказаної заяви, Відповідач, керуючись ст.601 Цивільного кодексу України та ст.203 Господарського кодексу України, припинив зобовязання сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог сторін один до одного, а саме: зобовязання Відповідача перед Позивачем щодо плати спожитої за договором про постачання електричної енергії від 01.11.2012р. № 3 активної електроенергії у січні-лютому 2015р., грудні 2015р. частково, в розмірі 206 041 479,40грн. та зобовязання Позивача перед Відповідачем в розмірі 206 041 479,40 грн., яке виникло внаслідок прострочення повернення надмірно сплачених коштів по оплаті послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії за договором про постачання електричної енергії від 01.11.2012р. №3.

Між тим, вважаючи, що заява Відповідача від 07.04.2016р. про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 07.04.2016р. на суму 206 041 479,40грн. не відповідає вимог чинного законодавства, і таке зарахування порушує порядок розрахунків за електричну енергію, звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним такої заяви.

В свою чергу, Господарський суд Запорізької області, враховуючи відсутність правових підстав для визнання спірного правочину недійсним та правомірності зарахування на підставі ст.601 Цивільного кодексу України однорідних грошових вимог на суму 206 041 479,40грн., відмовив у задоволені позову Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про визнання недійсним правочину заяви Відповідача про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 07.04.2016р. на суму 206 041 479,40грн.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача (Позивача за зустрічним позовом) певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача (Відповідача за зустрічним позоом) та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Як вбачається з правової природи виниклих між сторонами правовідносин, останні регламентуються, насамперед, нормами Закону України «Про електроенергетику», Господарським та Цивільним кодексами України, а також іншими відповідними нормативно-правовими актами.

Між тим, з урахуванням обраного способу судового захисту та наведених підстав позову, предметом доказування та судового розгляду в межах означеної справи є доведення Позивачем підстав для визнання правочину заяви Відповідача про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 07.04.2016р. на суму 206 041 479,40грн. недійсним з підстав його невідповідності вимогам діючого законодавства, що цілком узгоджується з положеннями ст.20 Господарського кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України. Наразі, Позивач як сторонам такого правочину (адже за своїми юридичними наслідками зарахування зустрічних однорідних вимог є правоприпиняючим правочином у розумніні ст.202 Цивільного кодексу України), грошові вимоги якого до Відповідача у відповідній сумі припинились, цілком управнений за змістом ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України ініціювати позов про його недійсність.

Виходячи із правової позиції, викладеної в абз.4 п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р., вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

В свою чергу, за змістом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину (його частини), який опосередкований заявою Відповідача про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 07.04.2016р., являється недодержання в момент його вчинення вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, Позивач посилається на невідповідність заяви про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 07.04.2016р. на суму 206 041 479,40грн. вимогам ч.2 ст.15-1, ч.8 ст.26 Закону України «Про електроенергетику», п.6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.1996р. №28 та умовам укладеного між сторонами договору №3 від 01.11.2012р., оскільки оплата електричної енергії здійснюється виключно грошовими коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії за регульованим тарифом, що унеможливлює припинення зобовязання зарахуванням однорідних грошових вимог, тому що останній (Енергопостачальник) має право лише на певну (згідно з алгоритмом) частку коштів, які надходять від Споживача електричної енергії, що зумовлює визнання такої заяви недійсною на підставі ч.1 ст.203, ст.215 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, апеляційний суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку про необхідність відмови в задоволені апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» з наступних підстав.

Відповідно до ст.601 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином, як вірно було зазначено місцевим господарським судом, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей);

- строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

При цьому, за наявності всіх наведених вище умов згоди іншої сторони для зарахування не потрібно.

Наразі, наявність всіх означених вище умов вбачається із матеріалів справи та сторонами не заперечується.

В свою чергу, ст.602 Цивільного кодексу України містить вичерпний перелік підстав, за яких зарахування зустрічних вимог не допускає, а саме:

- про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю;

- про стягнення аліментів;

- щодо довічного утримання (догляду);

- у разі спливу позовної давності;

-в інших випадках, встановлених договором або законом.

Означені заборони зарахування охоплюють і затвердження з цього приводу, передбачені ч.5 ст.203 Господарського кодексу України.

Наразі, укладений між сторонами договір купівлі-продажу, так само, як і згадувані Скаржником положення ч.2 ст.15-1 та ч.8 ст.26 Закону України «Про електроенергетику», за висновком апеляційного суду, не містять вказівок про заборону проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, але регламентують процедуру припинення грошового зобовязання шляхом виконання через додаткові вимоги про проведення платежів. В свою чергу, встановлення імперативних вимог щодо процедури розрахунків, яка є лише одним із передбачених діючим законодавством способом припинення зобовязань, не може інтерпретуватися як автоматична заборона застосування таких способів припинення розглядуваних зобовязань у сфері цивільних правовідносин у світлі принципу поведінки, закріпленого ч.1 ст.19 Конституції України, ч.1 ст.13 та ч.2 ст.14 Цивільного кодексу України.

Те ж саме стосується і посилання Скаржника на п.6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.1996р. №28, які, до того ж, за своїм правовим статусом не мають силу закону, яким мають за встановлюють застереження щодо можливості зарахування зустрічних однорідних вимог за змістом п.5 ч.1 ст.602 Цивільного кодексу України та ч.5 ст.203 Господарського кодексу України.

Означений висновок апеляційного суду в контексті заявлених підстав позову, наведеного їх нормативного обґрунтування та наявних доказів узгоджується із правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах по справі №34/8 від 09.08.2012р., по справі №5011-65/637-2012 від 30.07.2012р., по справі №26/387 від 13.06.2012р., по справі №37/436-42/416 від 20.01.2010р., по справі №37/436 від 28.04.2009р. (а.с.а.с.5-25 т.2)

Окрім того, як було зазначено в постанові Вищого господарського суду України про справі №26/387 від 13.06.2012р., абз.3 п.6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення державного підприємства «Енергоринок» №755 від 05.05.2000р. передбачає можливість розрахунку, в окремих випадках, за отриману електричну енергію шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, адже Позивачем не доведено невідповідності спірного правочину вимогам ст.203 Цивільного кодексу України на момент його вчинення, що зумовлює відхилення доводів викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, оскільки будь-яких інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін, що за змістом ст.49 вказаного Кодексу має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м.Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.04.2016р. (повний текст підписано 29.04.2016р.) у справі №908/996/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 28.04.2016р. (повний текст підписано 29.04.2016р.) у справі №908/996/16 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О.Попков

Судді: І.В. Зубченко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.: 1,2 - сторонам, 3-у справу, 4 - ДАГС, 5 - ГСДО