КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа№ 910/9343/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 29.06.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» на ухвалу господарського суду міста Києва від 25.05.2016 року

у справі № 910/9343/16 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк

України»

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на здійснення ліквідації ПАТ "Український Професійний Банк"

Пантіної Любов Олександрівни

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.05.2016 року по справі № 910/9343/16 позовну заяву публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український Професійний Банк" Пантіної Любов Олександрівни про зобов'язання вчинити дії - повернуто без розгляду на підставі п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 25.05.2016 року позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 25.05.2016 року по справі № 910/9343/16 скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду по суті. Також, скаржник просив поновити строк на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 25.05.2016 року по справі № 910/9343/16.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2016 року відновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У судовому засіданні 29.06.2016 року представник публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» надав суду свої пояснення по справі в яких подану апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі з доводами викладеними в ній та просили її задовольнити. Оскаржувану ухвалу суду першої інстанції просив скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український Професійний Банк" Пантіної Л.О. у судовому засіданні 29.06.2016 року також надав суду апеляційної інстанції свої пояснення щодо поданої апеляційної скарги в яких заперечив проти доводів зазначених у скарзі та просив суд апеляційної інстанції відмовити скаржнику у її задоволенні, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як така, що винесена судом у відповідності до закону.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Відповідно до статті 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про повернення позовної заяви.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» Пантіної Л.О. про зобов'язання вчинити дії, а саме, зобов'язати відповідача акцептувати раніше не акцептовані вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» за кредитними договорами: № 11 від 27.01.1995 року; № 24 від 08.02.1995 року; № 26 від 10.02.1995 року; № 27 від 13.02.1995 року; № 31 від 06.03.1995 року; № 28 від 07.03.1995 року; № 31 від 11.04.1995 року; № 42 від 22.05.1995 року; № 47 від 02.06.1995 року; № 51 від 06.06.1995 року в загальній сумі 1869528,29 грн.

До позовної заяви позивачем було додано копії зазначених договорів та розрахунок боргу, який включає в себе суму прострочених платежів по всім кредитних договорах та інфляційні втрати банку. При цьому, з вказаних договорів вбачається, що сторонами договору є позивач та Житомирська філія «Мебліпромбанк-АСПЕ», акціонерний банк «Меблібанк». Тобто, ані з позовної заяви, ані з доданих позивачем до позовної заяви копій документів не вбачається яким чином відповідач у даній справі - ПАТ «Український професійний банк» стосується даних кредитних договорів. Крім того, за вказаний позов, позивачем було сплачено судовий збір, як за позов немайнового характеру.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.05.2016 року по справі № 910/9343/16 вказану позовну заяву ПАТ «Державний Ощадний банк України» про зобов'язання вчинити дії - повернуто без розгляду на підставі п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Дослідивши представлені докази, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду міста Києва від 25.05.2016 року є законною та обґрунтованою, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 58 ГПК України, в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

У пункті 3.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року зазначено, якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК). Наприклад, господарський суд повинен повернути позовну заяву без розгляду, якщо, зокрема, об'єднано вимоги про стягнення сум боргу, який виник з різних договорів або інших правочинів, і т. п.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача акцептувати раніше не акцептовані кредиторські вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України», які виникли на підставі 10 кредитних договір та факт наявності яких має бути встановлено рішенням суду, потребуватиме встановлення обставин наявності або відсутності виконання обов'язків по кожному з перелічених кредитних договорів окремо, суми заборгованості по кожному з них, що може суттєво утруднити вирішення спору у визначений ГПК України двомісячний термін.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Крім того, частиною 2 п. 5 ст. 54 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов.

Недодержання вимог статей 54 і 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України (п. 3.3. Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 р. № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України").

Судом встановлено, що позивачем заявлено вимоги про зобов'язання відповідача акцептувати раніше не акцептовані вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» за наступними кредитними договорами: № 11 від 27.01.1995 року; № 24 від 08.02.1995 року; № 26 від 10.02.1995 року; № 27 від 13.02.1995 року; № 31 від 06.03.1995 року; № 28 від 07.03.1995 року; № 31 від 11.04.1995 року; № 42 від 22.05.1995 року; № 47 від 02.06.1995 року; № 51 від 06.06.1995 року в загальній сумі 1869528,29 грн.

Натомість, до позовної заяви заявником не надано жодних доказів, що підтверджують викладені у позовній заяві обставини, зокрема, щодо виконання позивачем своїх зобов'язань за вказаними кредитними договорами щодо надання кредитних коштів (меморіальні ордери, виписки з банківських рахунків тощо). Крім того, позивачем не надано розрахунок заборгованості за кожним з кредитних договорів окремо, що унеможливлює здійснення судом перевірки правильності розрахунку позивачем сум основної заборгованості та втрат від інфляції. Колегія суддів звертає увагу на те, що наданий позивачем розрахунок боргу, включає в себе як суму прострочених платежів так і інфляційні втрати банку по всім кредитних договорах разом.

Згідно п. 2.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 року № 7 якщо позивачем зазначено в заяві ціну позову, але в ній не наведено обґрунтованого розрахунку такої ціни, або його не додано до позовної заяви, або позивачем не зазначена вартість спірного майна та/або не подано доказів в обґрунтування цієї вартості, то позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК України.

При цьому, з вказаних договорів вбачається, що сторонами договору є позивач та Житомирська філія «Мебліпромбанк-АСПЕ», акціонерний банк «Меблібанк». Тобто, ані з позовної заяви, ані з доданих позивачем до позовної заяви копій документів не вбачається яким чином відповідач у даній справі - ПАТ «Український професійний банк» стосується даних кредитних договорів та вказаної заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України передбачено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а отже для забезпечення правильного та своєчасного вирішення господарського спору, при поданні позовної заяви до суду, сторони мають подавати всі докази, що необхідні для повного всебічного та об'єктивного розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявником не подано доказів, які входять в предмет доказування, що, в свою чергу, унеможливлює здійснення судом дій по підготовці справи до розгляду передбачених ст. 65 ГПК України.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

У відповідності до п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч. 3 ст. 63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України зокрема у своїх постановах від 01.07.2015 року по справі № 921/128/15-г/16, від 01.07.2015 року по справі 921/129/15-г/16, від 21.12.2015 року по справі № 916/3722/15, від 04.02.2015 року по справі № 916/4651/14.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційні скарзі публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» на ухвалу суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» слід відмовити, а оскаржувану ухвалу господарського суду міста Києва від 25.05.2016 року залишити без змін.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-106 ГПК України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» на ухвалу господарського суду міста Києва від 25.05.2016 року у справі № 910/9343/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 25.05.2016 року у справі № 910/9343/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9343/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

С.А. Гончаров