РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2016Справа №910/8104/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева Торговельна Компанія»
простягнення 1 367 034,27 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Купенко М.С.
від відповідача:Гаврилюк М.В., Ковган Я.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Міський Комерційний Банк» (надалі - «Банк») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева Торговельна Компанія» (надалі - «Товариство») про стягнення 474 875,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про надання овердрафту №862/980-ЮО/О від 03.08.2012 р. позивач надав кредит, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по поверненню кредиту не виконав, в зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача відсотків у розмірі 307 306,32 грн., а також 3% річних у розмірі 154 623,95 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з повернення суми кредиту та 3% річних у розмірі 12 945,50 грн. за несвоєчасну сплату процентів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.05.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 30.05.2016 р.

Представником позивача в судовому засіданні 30.05.2016 р. було подано заяву про зміну предмету позову, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача відсотки у розмірі 307 306,32 грн., а також 3% річних у розмірі 154 623,95 грн. та інфляційні у розмірі 817 747,11 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з повернення суми кредиту та 3% річних у розмірі 12 945,50 грн. та інфляційні у розмірі 74 411,39 грн. за несвоєчасну сплату процентів.

Представником відповідача в судовому засіданні 30.05.2016 р. надано суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на відсутність належних доказів непогашеного залишку боргу за спірним договором.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.05.2016 р. вказану заяву прийнято до подальшого розгляду, розгляд справи відкладено на 04.07.2016 р. у зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів.

Представник позивача в судове засідання з'явився, на виконання вимог ухвали суду надав документи та пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представники відповідача в судове засідання з'явилися, надали додаткові пояснення по справі, заявили клопотання про призначення судової економічної експертизи, в задоволенні якого судом відмовлено з огляду на недоведеність відповідачем необхідності її призначення у даній справі.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.08.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Конверсбанк» (правонаступником якого є Банк) та Товариством (позичальник) було укладено договір про надання овердрафту №862/980-ЮО/О (далі - «Договір»), відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу короткостроковий кредит у вигляді відновлювального овердрафту для проведення його платежів, а тому числі для погашення процентів за цим договором, понад залишок коштів на поточному рахунку, за рахунок кредиту в межах встановленого ліміту овердрафту, та при відсутності обов'язкових до оплати Відповідачем платіжних документів про примусове списання/стягнення, відповідно до чинного законодавства України та вимог нормативно-правових актів НБУ про проведення розрахунків.

Пунктами 1.2 - 1.6 Договору, з урахуванням змін, внесених договором №1 від 10.08.2012 р., сторони встановили ліміт овердрафту в розмірі 6 000 000,00 грн., з процентною ставкою в розмірі 26,7% річних та зі строком користування наданими кредитними коштами з 03.08.2012 р. по 02.08.2013 р.

За умовами Договору кошти надавалися відповідачу на умовах їх забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності. Умови кредитування сторонами погоджено в розділі 3 Договору, який зокрема включає умови надання та повернення кредитних коштів, а також порядок, строки нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.02.2014 р. у справі №910/24592/13 стягнуто з Товариства на користь Банку 6000000 (шість мільйонів) грн. заборгованості по кредиту, 307232 (триста сім тисяч двісті тридцять дві) грн. 87 коп. заборгованості по процентам, 272712 (двісті сімдесят дві тисячі сімсот дванадцять) грн. 33 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 23018 (двадцять три тисячі вісімнадцять) грн. 59 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів та 68820 (шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять) грн. судового збору.

22.04.2014 р. Банком було звернуто стягнення на заставлені майнові права за договором застави майнових прав №862/980-ЮО/ЗМП від 10.08.2012 р., за рахунок яких було погашено заборгованість Товариства за процентами та частину заборгованості Товариства за тілом кредиту.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по сплаті процентів за користування кредитними коштами.

Договір є кредитним договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.02.2014 р. у справі №910/24592/13 стягнуто з Товариства на користь Банку 6000000 (шість мільйонів) грн. заборгованості по кредиту, 307232 (триста сім тисяч двісті тридцять дві) грн. 87 коп. заборгованості по процентам, 272712 (двісті сімдесят дві тисячі сімсот дванадцять) грн. 33 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 23018 (двадцять три тисячі вісімнадцять) грн. 59 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів та 68820 (шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять) грн. судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Отже, рішення господарського суду м. Києва від 12.02.2014 р. у справі №910/24592/13 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктами 1.2 - 1.6 Договору, з урахуванням змін, внесених договором №1 від 10.08.2012 р., сторони встановили ліміт овердрафту в розмірі 6 000 000,00 грн., з процентною ставкою в розмірі 26,7% річних та зі строком користування наданими кредитними коштами з 03.08.2012 р. по 02.08.2013 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.09.2015 р. у справі №910/18274/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016 р. стягнуто з Товариства на користь Банку проценти за користування кредитними коштами у розмірі 43 890,41 грн. за період з 10.12.2013 р. по 19.12.2013 р.

Як вбачається із матеріалів справи, Товариством неналежним чином виконуються грошові зобов'язання за Договором в частині повернення суми кредиту, у зв'язку з чим позивачем заявлено до стягнення з нього на підставі Договору процентів за користування кредитними коштами у період з 01.04.2014 р. по 24.03.2016 р. на суму 307 306,32 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача заборгованості по процентам за кредитом у розмірі 307 306,32 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Товариством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Твердження відповідача про недоведеність позивачем розміру заборгованості за кредитом, що залишилася непогашеною внаслідок звернення стягнення предмет застави за договором застави майнових прав №862/980-ЮО/ЗМП від 10.08.2012 р., суд відзначає наступне.

10.08.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Конверсбанк», правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_5 (вкладник) був укладений договір банківського вкладу №2630/100/8456, згідно з умовами якого банк прийняв від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок 500 000,00 дол. США з процентною ставкою у розмірі 10,8% річних.

Крім того, 10.08.2012 р. між тими ж сторонами був укладений договір застави майнових прав №862/980-ЮО/ЗМП, відповідно до умов якого заставодавець (ОСОБА_5.) в забезпечення виконання зобов'язань Товариства за Договором передає Банку у заставу майнові права на грошові кошти у розмірі 500 000,00 дол. США за договором банківського вкладу №2630/100/8456 від 10.08.2012 р.

Пунктом 4.1.1 вказаного договору застави визначено, що заставодержатель має право у випадку невиконання позичальником зобов'язання (повністю чи частково) у визначений кредитним договором строк, або порушення заставодавцем зобов'язань за цим договором, заставодержатель набуває право задовольнити свої вимоги із вартості предмету застави, шляхом переводу на себе майнових прав, що належать заставодавцю за договором банківського вкладу та/або договірного списання грошових коштів, що розміщені на умовах договору банківського вкладу.

За змістом п. 5.2 договору застави майнових прав №862/980-ЮО/ЗМП від 10.08.2012 р. реалізація предмета застави провадиться шляхом переведення на заставодержателя всіх прав по договору банківського вкладу та/або договірного списання грошових коштів, що розміщені на умовах договору банківського вкладу.

Із банківських виписок з рахунку відповідача вбачається, що 22.04.2014 р. за рахунок заставлених ОСОБА_5 майнових прав, позивачем було задоволено грошові вимоги до Товариства на суму 5 800 000,00 грн. та припинено його зобов'язання зі сплати на користь Банку процентів у розмірі 403 791,77 грн. та тіла кредиту у розмірі 5 396 208,23 грн.

За змістом ст. 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відтак, враховуючи, що Банком було звернуто стягнення на заставлені майнові права на грошові кошти ОСОБА_5 у розмірі 5 800 000,00 грн., а станом на 22.04.2014 р. заборгованість відповідача за Договором за процентами становила 403 791,77 грн., позивачем правомірно за рахунок заставлених майнових прав на грошові кошти було погашено вимоги спочатку за несплаченими процентами, а потім - за сумою основного боргу.

Крім того, спосіб звернення Банком стягнення на заставлені майнові права не суперечить приписам ст. 33 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою у разі якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, задоволення забезпеченої обтяженням вимоги обтяжувача здійснюється шляхом переказу йому грошової суми, достатньої для повного задоволення цієї вимоги. Такий переказ може здійснюватися банком у порядку договірного списання.

З урахуванням викладеного, розмір непогашеної суми основної заборгованості Товариства за Договором станом на момент виникнення спірних правовідносин становив 603 791,77 грн. (6 000 000,00 грн. - 5 396 208,23 грн.).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В свою чергу відповідачем не доведено суду того, що як у спірний період, так і станом на момент розгляду даної справи, сума його заборгованості перед Банком за Договором була повністю відсутня, як і не надано суду доказів з метою спростування розрахунків позивача суми існуючого боргу.

За таких обставин, позовні вимоги Банку про стягнення з Товариства заборгованості по процентам за кредитом у розмірі 307 306,32 грн. є правомірними та обґрунтованим.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 154 623,95 грн. та інфляційних у розмірі 817 747,11 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з повернення суми кредиту, а також 3% річних у розмірі 12 945,50 грн. та інфляційних у розмірі 74 411,39 грн. за несвоєчасну сплату процентів у період з 01.08.2013 р. по 01.03.2016 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по поверненню кредиту та перерахуванню процентів за користування кредитом не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 154 623,95 грн. та інфляційні у розмірі 817 747,11 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з повернення суми кредиту, а також 3% річних у розмірі 12 945,50 грн. та інфляційні у розмірі 74 411,39 грн. за несвоєчасну сплату процентів.

За таких обставин, позовні вимоги Банку про стягнення з Товариства заборгованості по процентам за кредитом у розмірі 307 306,32 грн., 3% річних у розмірі 154 623,95 грн. та інфляційних у розмірі 817 747,11 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з повернення суми кредиту, а також 3% річних у розмірі 12 945,50 грн. та інфляційних у розмірі 74 411,39 грн. за несвоєчасну сплату процентів є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева Торговельна Компанія» (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 7-А, оф. 36; ідентифікаційний код 37701112) на користь Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» (03141, м. Київ, вул. Солом'янська, 33; ідентифікаційний код 34353904) заборгованість процентам за кредитом у розмірі 307 306 (триста сім тисяч триста шість) грн. 32 коп., 3% річних у розмірі 154 623 (сто п'ятдесят чотири тисячі шістсот двадцять три) грн. 95 коп. та інфляційні у розмірі 817 747 (вісімсот сімнадцять тисяч сімсот сорок сім) грн. 11 коп. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з повернення суми кредиту, а також 3% річних у розмірі 12 945 (дванадцять тисяч дев'ятсот сорок п'ять) грн. 50 коп. та інфляційні у розмірі 74 411 (сімдесят чотири тисячі чотириста одинадцять) грн. 39 коп. за несвоєчасну сплату процентів та судовий збір у розмірі 20 505 (двадцять тисяч п'ятсот п'ять) грн. 51 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.07.2016

Суддя В.П. Босий