КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р. Справа№ 910/763/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Коршун Н.М.

Дикунської С.Я.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО»

на рішення господарського суду міста Києва від 28.03.2016 р.

у справі №910/763/16 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології» про стягнення з відповідача 160458,00 грн. основного боргу, 10012,60 грн. пені, 67889,78 грн. інфляційних втрат та 4810,57 грн. 3% річних.

24.02.2016 р. позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 160458,00 грн. за договором купівлі-продажу обладнання № 15/12/14 від 15.12.2014 р., а також: 10012,6 грн. - пені, 67889,78 грн. - інфляційних втрат, 4810,57 грн. - 3 % річних.

21.03.2016 р. позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 160458,00 грн. за договором купівлі-продажу обладнання № 15/12/14 від 15.12.2014 р., а також: 27273, 46 грн. - пені, 70633,61 грн. - інфляційних втрат, 5997, 53 грн. - 3 % річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.03.2016 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято на підставі неповністю досліджених доказів з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників позивача та відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами від 21.04.2016 р., 30.05.2016 р., 23.06.2016 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

15.12.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО-СУМИ» укладено договір купівлі-продажу обладнання № 15/12/14, за умовами якого відповідач зобов'язується передати Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО-СУМИ» обладнання в погодженій комплектації, а останній зобов'язується прийняти і оплатити товар в порядку і терміни, встановлені в цьому договорі.

Відповідно до п. 4.2 договору, оплата здійснюється на поточний рахунок відповідача, в безготівковій формі, в національній валюті України на умовах 100% предоплати.

Згідно п. 6.1 договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання прийнятих по договору зобов'язань, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Якщо між сторонами виникає спір, що неможливо врегулювати шляхом переговорів, він підлягає вирішенню в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору, в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 9.2 договру).

Відповідно до п. 10.1, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань, передбачених цим договором, але не пізніше 31.12.2015 р.

Згідно п. 13.9 договору, жодна із сторін не вправі передавати свої права й обов'язки по цьому договору будь якій третій стороні без письмової згоди іншої сторони.

03.08.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО-СУМИ», Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології» було укладено трьохсторонній договір про відступлення права вимоги № 5.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору про відступлення права вимоги № 5 від 03.08.2015 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО-СУМИ» (первісний кредитор) передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО» приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором купівлі-продажу обладнання № 15/12/14 від 15.12.2014 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО-СУМИ» та відповідачем. Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО» займає місце первісного кредитора в зобов'язаннях, що виникли з основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору і має право вимагати від відповідача сплати боргу у сумі 160458,00 грн., у тому числі 26743,00 грн. податку на додану вартість.

Згідно п. 4.1, договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 4.3 договору, відступлення вимоги згідно з цим договором не тягне за собою ніяких змін умов основного договору.

У справі містяться копії рахунків № С від 17.12.2014 р., № С від 17.12.2014 р., № С від 17.12.2014 р., № С від 19.12.2014 р., № С від 19.12.2014 р., № С від 19.12.2014 р., що були виставлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології» для оплати обладнання, згідно договору № 15/12/14 від 15.12.2014 р.

Також в матеріалах справи містяться копії видаткових накладних № С від 14.01.2015 р., № С від 14.01.2015 р., №С від 14.01.2015 р., які підтверджують факт отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО-СУМИ» обладнання на суму 24444,00 грн.

Крім того, позивач надав копію акту звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2014 р. по серпень 2015 р. згідно якого, за даними Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО-СУМИ» станом на 20.08.2015 р. наявна заборгованість відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО-СУМИ» у розмірі 160458,00 грн.

На підтвердження факту наявності несплаченого боргу відповідачем надано документи бухгалтерського обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО», а саме: бухгалтерську довідку, фінансовий звіт за 2015 р., оборотно-сальдову відомість за 2015 р., оборотно-сальдову відомість по рахунку №3711 за 2015 р.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач стверджує, що він, відповідно до договору про відступлення права вимоги № 5 від 03.08.2015 р., набув права вимоги за договором купівлі-продажу обладнання № 15/12/14 від. 15.12.2014 р. При цьому, оскільки відповідачем не виконані зобов'язання щодо передачі товару у відповідний до договору купівлі-продажу обладнання № 15/12/14 строк, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології» суму попередньої оплати у розмірі 160458,00 грн., що, на думку позивача, є боргом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології».

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

У відповідності до ч. 1 ст. 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 673 ЦК України встановлено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини, відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України, доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За приписами ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції, позивача було зобов'язано надати суду первинні документи на підтвердження перерахунку грошових коштів відповідачу за договором купівлі-продажу обладнання № 15/12/14 від 15.12.2014 р. (виписка з банківських рахунків з відтиском печатки банку).

На підтвердження заявлених вимог позивач надав копію акта звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2014 р. по серпень 2015 р. згідно з яким, за даними Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО-СУМИ» на 20.08.2015 р. наявна заборгованість відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО-СУМИ» у розмірі 160458,00 грн.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, фінансова звітність - це бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Відтак, перерахування грошових коштів за договором купівлі-продажу обладнання № 15/12/14 від 15.12.2014 р. має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Водночас, чинним законодавством акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили первинного документу в розумінні ст. 9, 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін мають підтверджуватись саме первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Також, позивач на підтвердження факту наявності несплаченого боргу відповідачем надав документи бухгалтерського обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО», а саме: бухгалтерську довідку, фінансовий звіт за 2015 р., оборотно-сальдову відомість за 2015 р., оборотно-сальдову відомість по рахунку №3711 за 2015 р., які не можуть бути доказами по справі, так як не відображають правовідносини за договором купівлі-продажу обладнання № 15/12/14 від. 15.12.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО-СУМИ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології» та не є первинними документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

З урахуванням приписів ст.ст. 4-3, 33, 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позивач не надав доказів, які свідчили б про здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО-СУМИ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології» оплати товару за договором купівлі-продажу № 15/12/14 від 15.12.2014 р.

Таким чином, наявними у справі доказами не підтверджується наявність у відповідача заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО-СУМИ», як первинного кредитора за договором купівлі-продажу обладнання № 15/12/14 від 15.12.2014 р. та, у свою чергу, перед Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО», як нового кредитора згідно договору про відступлення права вимоги № 5 від 03.08.2015 р.

Відтак, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт оплати товару за договором купівлі-продажу № 15/12/14 від 15.12.2014 р., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає необґрунтованими вимоги позивача в цій частині.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 27273,46 грн., 70633,61 грн. - інфляційних втрат, 5997, 53 грн. - 3 % річних.

Щодо вимог позивача про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов'язання, слід зазначити, що відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що за договором про відступлення права вимоги № 5 від 03.08.2015 р. позивачу передано право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології» про стягнення заборгованості, в той час як право вимоги щодо стягнення пені за вказаним договором не передавалось, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає вимоги позивача в цій частині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегією суддів враховано, що підставою для застосування штрафних санкцій є порушення зобов'язання, в той час у даному випадку позивачем не доведено виникнення у відповідача будь-яких зобов'язань перед позивачем.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення 5997, 53 грн. - 3 % та 70633,61 грн. - інфляційних втрат від простроченої суми, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

В той же час, стягнення суми попередньої оплати не є наслідками порушення відповідачем грошового зобов'язання у розумінні ст. 625 ЦК України, що, відповідно, унеможливлює застосування наведених норм.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято на підставі неповністю досліджених доказів з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 28.03.2016 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТЕПЛО» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 28.03.2016 р. у справі №910/763/16 залишити без змін.

Справу №910/763/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Н.М. Коршун

С.Я. Дикунська