номер провадження справи 12/43/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2016 Справа № 908/1498/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/1498/16

за позовом: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія КРОНА, м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА, м. Запоріжжя

про стягнення 4550,00 грн.

за участю представників:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія КРОНА звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 4550,00 грн.

29.06.2016 року через канцелярію суду та 30.06.2016 року на електронну адресу суду від позивача надійшов лист № 322 від 24.06.2016 року, згідно з яким останній на виконання вимог ухвали від 31.05.2016 року надає нормативне обґрунтування позову для долучення до матеріалів справи. Разом з тим повідомляє, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить в подальшому розглядати справу за відсутності його уповноваженого представника. В нормативному обґрунтуванні позову зазначає, що наявною в матеріалах справи постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.07.2013 року у справі № 761/17019/13-п водія автомобіля «ЗІЛ» реєстраційний номер 19549КА ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19.06.2013 року в м. Києві по вул. Олени Теліги,1, внаслідок порушення правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. Вказує, що на момент вказаної ДТП відповідно до інформації, наданої страхувальником, винуватцем ДТП та розширеної довідки ВДАІ від 05.08.2013 року, цивільна-правова відповідальність водія транспортного засобу «ЗІЛ» державний номер 19549КА була застрахована у ПрАТ Українська акціонерна страхова компанія АСКА відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № АВ/4424299. З посиланням на приписи ст. 1191 ЦК України позивач зазначає, що саме відповідач є відповідальною особою за завдані збитки водієм ОСОБА_1 в межах відповідальності, передбаченої полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, за вирахуванням франшизи в сумі 510,00 грн. та позивачу перейшло в межах суми боргу право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати ПрАТ СК КРОНА суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 4550,00 грн. = (5060,00 грн. (розмір матеріального збитку, фактично сплачений позивачем) - 510,00 грн. (франшиза за полісом № АВ/4424299). Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у справі - Приватне акціонерне товариство Українська акціонерна страхова компанія АСКА, 29.06.2016 року надіслав на електронну адресу суду та 01.07.2016 року надав через канцелярію суду в порядку ст. 59 ГПК України, відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що дійсно 19.06.2013 року в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, та автомобіля марки «Нісан», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортного засобу «ЗІЛ 138», державний реєстраційний номер 19549КА під керуванням ОСОБА_1. Винуватцем ДТП було визнано ОСОБА_1, цивільно-правову відповідальність якого застраховано в ПрАТ Українська акціонерна страхова компанія АСКА за полісом АВ/4424299. Пояснює, що його було повідомлено про вищезазначене, ДТП визнано страховим випадком та призначено до оплати ПрАТ СК КРОНА 4550,00 грн., яка на момент розгляду справи судом не сплачена. Разом з тим додатково повідомляє, що надати копії документів або оригінали для огляду в судове засідання, зокрема договір, страховий акт та ін., не є можливим у звязку з тим, що усі матеріали по даному страховому випадку знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції у м. Донецьку (м. Донецьк, пр. Ілліча, 100 юридична адреса ПрАТ УАСК АСКА до 03.08.2015 року) та відсутня будь-яка можливість їх отримання. Просить розглянути справу за відсутністю свого представника, винести у справі мотивоване та законне рішення, повідомити його представника про результати розгляду даної справи, а у разі визнання явки представника ПрАТ УАСК АСКА обовязковою просить повідомити про це за фактичною адресою підприємства: 69002, вул. Перша Ливарна, 40, оф. 210 м. Запоріжжя, та додатково на електронну адресу: .

11.07.2016 року через канцелярію суду та 12.07.2016 року на електронну адресу суду від позивача надійшов лист № 339 від 07.07.2016 року, згідно з яким останній надає на виконання вимог ухвали від 30.06.2016 року належним чином завірені копії документів для долучення до матеріалів справи та письмові пояснення щодо перерахування страхового відшкодування в сумі 646,00 грн. на адресу ФОП ОСОБА_3. Вказує, що 26.02.2014 року з метою вирішення даного спору в досудовому порядку направив на адресу ПрАТ УАСК АСКА претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, втім на дату написання даного позову претензія була проігнорована, не було здійснено будь-який дій, спрямованих на відшкодування ПрАТ СК КРОНА понесених витрат. В письмових поясненнях позивач зазначає, що на виконання умов договору страхування ДНТ № 01.00009 Д від 17.09.2012 року, укладеного з ОСОБА_2, ПрАТ СК КРОНА виплачено страхове відшкодування у розмірі 1726,00 грн. на станцію технічного обслуговування згідно рахунку № 105 від 01.07.2013 року, що підтверджується розрахунком суми страхового відшкодування ДНТ № 92/13 від 11.09.2013 року, страховим актом ДНТ №92/13 від 01.10.2013 року, платіжним дорученням № ЦО01104 від 04.10.2013 року. Решта страхового відшкодування в розмірі 2688,00 грн. була зарахована в рахунок чергового платежу за вказаним вище Договором, що підтверджується розпорядженням на виплату страхового відшкодування від 01.10.2013 року, а також карткою рахунку 36.1.1 за підписом головного бухгалтера ПрАТ СК КРОНА. Проте при здійсненні відновлювального ремонту на станції технічного обслуговування було встановлено приховані пошкодження автомобіля НОМЕР_3, а саме панель задня, які не були виявлені при зовнішньому огляді автомобіля експертом. Враховуючи вищевикладене позивачем було додатково виплачено на станцію технічного обслуговування 646,00 грн., що підтверджується страховим актом ДНТ №92/13 (додатковий) від 05.11.2013 року, платіжним дорученням № ЦО01883, відтак було належним чином виконано обовязки за Договором добровільного страхування наземного транспорту, в повному обсязі було покрито витрати Страхувальника, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Також від позивача надійшло клопотання, за змістом якого останній просить приєднати до матеріалів справи докази.

Представники сторін в судове засідання 12.07.2016 року не зявились, однак згідно раніше наданих суду клопотань просили провести розгляд справи за відсутністю своїх представників.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, пояснення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія КРОНА (далі Страховик, позивач у справі) та ОСОБА_2 (далі Страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту ДНТ № 01.00009 Д від 17.09.2012 року.

Предметом даного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та повязані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом автомобілем Hyundai Getz, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

19 червня 2013 року о 14 год. 50 хв. в м. Києві по вул. Олени Теліги, буд. 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу автомобіля Hyundai Getz, державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, автомобіля Nissan Нote, державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля ЗІЛ 138, державний номер 19549КА під керуванням водія ОСОБА_1 Факт настання дорожньо - транспортної пригоди підтверджено довідкою № 9217883 про дорожньо-транспортну пригоду, в якій зазначено, що дорожньо - транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (недодержання дистанції).

Відповідно до звіту № С13-614 про визначення матеріального збитку, заподіяного автомобілю Hyundai Getz, реєстраційний номер НОМЕР_1, від 03.07.2013 року вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає 4934,96 грн.

Страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та складено страховий акт ДНТ № 92/13 від 01.10.2013 року, відповідно до якого сума страхового відшкодування склала 4414,00 грн.

Згідно розпорядження на виплату страхового відшкодування від 01.10.2013 року першу частину страхового відшкодування в сумі 2688,00 грн. вирішено зарахувати як другу частину страхового платежу за договором ДНТ № 01.00009Д від 17.09.2012 року, а другу частину страхового відшкодування в сумі 1726,00 грн. - перерахувати ФОП ОСОБА_5.

На виконання умов Договору страхування позивачем було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 1726,00 грн. на користь ФОП ОСОБА_6, що підтверджується платіжним дорученням № ЦО01104 від 04.10.2013 року, а також зараховано частину страхового відшкодування в сумі 2688,00 грн. як другу частину страхового платежу за Договором, що підтверджується карткою рахунку 36.1.1 за підписом головного бухгалтера Приватного акціонерного товариства Страхова компанія КРОНА.

В подальшому Страховиком був складений страховий акт ДНТ № 92/13 (додатковий) від 05.11.2013 року, відповідно до якого сума страхового відшкодування склала 646,00 грн. Так, відповідно до платіжного доручення № ЦО01883 від 20.11.2013 року було виплачено страхове відшкодування в сумі 646,00 грн. на користь ФОП ОСОБА_3. Таким чином загальний розмір виплаченого страхового відшкодування становить 5060,00 грн.

З посиланням на ті обставини, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ЗІЛ 138, державний номер 19549КА, на момент вчинення ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві Українська акціонерна страхова компанія АСКА за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/4424299, позивач наполягає на стягненні з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 4550,00 грн. При цьому, позивач вважає за необхідне зменшити розмір страхового відшкодування фактично виплаченого на розмір франшизи відповідача, передбачений полісом № АВ/4424299.

Регресна вимога (претензія) № 129 від 26.02.2014 року про стягнення суми страхового відшкодування була надіслана позивачем на адресу відповідача та отримана останнім 04.03.2014 року про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Втім, оскільки вимоги претензії залишились невиконаними з боку відповідача позивач намагається стягнути з відповідача грошові кошти в суму 4550,00 грн. в примусовому порядку.

Надавши правову кваліфікацію правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи із наступного:

За своєю правовою природою між сторонами склалися правовідносини, повязані з виконанням умов договорів страхування, сторони досягли всіх їх суттєвих умов, а саме відносно предмету страхування, у тому числі страхової суми, дотримали його письмову форму, а тому відповідно до вимог ст. ст. 16 Закону України "Про страхування", приписів статей 627, 629, 979 ЦК України, ст. ст. 180, 181 ГК України вони вважаються укладеними. Право регресної вимоги позивача передбачено ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 993, 1166, 1191 ЦК України.

Так, статтею 27 Закону України Про страхування та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, що кореспондується з вимогами статті 1166 ЦК України.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, в якості доказів на підтвердження розміру страхового відшкодування потерпілій особі, позивачем надано:

- розрахунок суми страхового відшкодування ДНТ №92/13 від 11.09.2013 року, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 4414,00 грн.;

- страховий акт ДНТ №92/13 від 01.10.2013 року, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 4414,00 грн.;

- страховий акт ДНТ №92/13 (додатковий) від 05.11.2013 року, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 646,00 грн.

В підтвердження завданих пошкоджень автомобілю Hyundai Getz, державний номер НОМЕР_1, позивачем наданий звіт № С13-614 про визначення матеріального збитку від 03.07.2013 року, протокол огляду транспортного засобу від 27.06.2013 року, складений представником Експертної компанії Укравтоекспертиза-Стандарт ОСОБА_7 за участю водія транспортного засобу ОСОБА_2, довідка від 19.06.2013 року про отримані механічні пошкодження автомобілю за підписом старшого інспектора СОМ ДТП ОСОБА_8 (а.с. 41, 45-60, 64).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заяви страхувальника ОСОБА_2 від 11.09.2013 року на виплату страхового відшкодування, останній просив позивача перерахувати першу частину страхового відшкодування в сумі 2688,00 грн. та зарахувати її як другу частину страхового платежу за договором № ДНТ 01.00009Д від 17.09.2012 року, а другу частину страхового відшкодування в сумі 1726,00 грн. виплатити на користь СТО.

В матеріалах справи міститься рахунок на оплату по замовленню № 105 від 01.07.2013 року, виписаний ФОП ОСОБА_6, на імя Покупця: ОСОБА_9 на оплату послуг та товарів для автомобіля Hyundai Getz, державний номер НОМЕР_1.

На підставі вказаної заяви страхувальника позивачем було виписано розпорядження на виплату страхового відшкодування від 01.10.2013 року, за змістом якого вирішено другу частину страхового відшкодування в сумі 1726,00 грн. перерахувати на користь ФОП ОСОБА_5 (а.с. 77).

Відтак, позивач згідно оформлених вище документів, погоджених зі Страхувальником, перерахував частину страхового відшкодування в сумі 1726,00 грн. на користь ФОП ОСОБА_5, що підтверджується наявною у справі належним чином засвідченою копією платіжного доручення № ЦО01104 від 04.10.2013 року (а.с. 79).

Разом з тим перша частина суми страхового відшкодування в розмірі 2688,00 грн. згідно заяви страхувальника була зарахована позивачем в якості другої частини страхового платежу за договором № ДНТ 01.00009Д від 17.09.2012 року, що підтверджується карткою рахунку 36.1.1, підписаною головним бухгалтером ПрАТ Страхова компанія КРОНА (а.с 78).

Як свідчать матеріали справи в подальшому страхувальником ОСОБА_2 була подана позивачу друга заява на виплату страхового відшкодування від 18.10.2013 року, в якій останній просив позивача сплатити страхове відшкодування в розмірі 646,00 грн. за пошкодження завдані застрахованому автомобілю Hyundai Getz, державний номер НОМЕР_1. При цьому страхове відшкодування просив перерахувати на СТО згідно рахунку № 652 від 15.10.2013 року.

В матеріалах справи міститься рахунок № 652 від 15.10.2013 року, виписаний ФОП ОСОБА_3, на імя Покупця: ОСОБА_9 на оплату послуг для автомобіля Hyundai Getz, державний номер НОМЕР_1.

Докази у справі свідчать, що позивач згідно оформлених вище документів, погоджених зі Страхувальником, перерахував страхове відшкодування в сумі 646,00 грн. на користь ФОП ОСОБА_3, що підтверджується наявною у справі належним чином засвідченою копією платіжного доручення № ЦО01883 від 20.11.2013 року (а.с. 81).

Таким чином загальна сума виплаченого позивачем страхового відшкодування складає 5060,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Обовязковість звернення позивача до страховика, в якого застрахована цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, з вимогою щодо отримання суми виплаченого страхового відшкодування чинним законодавством не передбачена. Вказана позиція також викладена в Оглядовому листі Вищого господарського суду України № 01-06/15/2014 від 14.01.2014 року Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з правовідносин страхування. Натомість перехід до позивача права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки узгоджується із вищевказаними нормами.

Отже, в даному випадку позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування.

В звязку з відсутністю регресної виплати зі сторони відповідача позивач у даній справі реалізував свої право вимоги про стягнення суми невиплаченого страхового відшкодування шляхом подання даного позову до господарського суду, що узгоджується з приписами статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування".

У частині 1 статті 1188 Цивільного кодексу України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина 1 статті 1191 Цивільного кодексу України). Отже, підставою для звернення страховика з регресною вимогою є саме виконання ним обов'язку з відшкодування шкоди за іншу особу.

З урахуванням приписів статей 993, 1191 Цивільного кодексу України слід зазначити, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Тобто визначальним моментом для звернення з такою вимогою є сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, в розумінні статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 4 статті 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до пункту 36.2. статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Із положень вказаної норми Закону вбачається, що під оціненою шкодою в ньому розуміється також і шкода, щодо якої страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування без проведення оцінки та без експертизи пошкодженого майна.

Так, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Як визначено в абзаці 1 пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

В даному випадку заявами від 11.09.2013 року та від 18.10.2013 року страхувальник самостійно просив страховика перерахувати першу частину страхового відшкодування в сумі 2688,00 грн. та зарахувати її як другу частину страхового платежу за договором № ДНТ 01.00009Д від 17.09.2012 року, а другу частину страхового відшкодування в сумі 1726,00 грн. виплатити на користь СТО - ФОП ОСОБА_6, та сплатити страхове відшкодування в розмірі 646,00 грн. на користь СТО згідно рахунку № 652 від 15.10.2013 року, а тому дії страховика (позивача) щодо перерахування страхового відшкодування безпосередньо особам (ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_3Б.), які здійснили ремонт пошкодженого транспортного засобу, свідчать про досягнення відповідної згоди між сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту ДНТ № 01.00009 Д від 17.09.2012 року та узгоджуються із його п. п. 5.1.7., 8.2. (8.2.2.).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджений факт сплати страхового відшкодування за вказаним договором на користь погоджених сторонами договору ДНТ № 01.00009 Д від 17.09.2012 року осіб (ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_3Б.), на рахунок яких перераховані кошти в загальній сумі 2372,00 грн., а також зарахування частини суми страхового відшкодування в розмірі 2688,00 грн. як другої частини страхового платежу за договором № ДНТ 01.00009Д від 17.09.2012 року, що разом становить 5060,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 5060,00 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, що кореспондується з приписами ст. 993 ЦК України.

Приписи статті 9 Закону України "Про страхування" та статті 12 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють поняття франшизи, а саме частину збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Вина водія автомобіля ЗІЛ, державний номер 19549КА ОСОБА_1 у вчиненні ДТП встановлена постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.07.2013 року по справі № 761/17019/13-п. Зокрема вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 19.06.2013 року о 14:50, керуючи вантажним автомобілем ЗІЛ, державний номер 19549КА, в м. Києві на вул. Теліги - Гонти не був уважним та не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Ніссан, зіткнувся з автомобілем НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_2, що призвело до пошкоджень транспортних засобів та матеріальних збитків, своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3., 13.1 Правил дорожнього руху України.

Рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обовязковим для господарського суду в розумінні вимог статті 35 ГПК України щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Так, з наявного в матеріалах справи полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/4424299, яким застрахований автомобіль ЗІЛ, державний номер 19549КА, передбачена франшиза в сумі 510,00 грн.

З наданого відповідачем до матеріалів справи полісу № АВ/4424299 вбачається, що станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди поліс діяв.

Таким чином, наявними у справі доказами доведено, що цивільно-правова відповідальність власника та володільця автомобіля ЗІЛ, державний номер 19549КА на момент вчинення ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві Українська акціонерна страхова компанія АСКА.

Відтак, оскільки до позивача перейшло право регресних вимог до відповідача, враховуючи підтвердження сплати позивачем страхового відшкодування в загальній сумі 5060,00 грн., розмір страхового відшкодування, яке зобовязаний відшкодувати відповідач, визначається за вирахуванням франшизи в сумі 510,00 грн., та складає 4550,00 грн.

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності автомобіля ЗІЛ, державний номер 19549КА, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведений факт заподіяння шкоди, в розумінні вимог статті 1166 ЦК України, і її розмір, та право регресного відшкодування виплаченої ним суми в розмірі 4550,00 грн. на підставі статті 27 Закону України Про страхування, статті 993 ЦК України. Відповідач докази сплати страхового відшкодування на користь позивача станом на день розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог на спростував.

За такими обставинами позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія КРОНА до Приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 4550,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. покладаються на відповідача у справі - Приватне акціонерне товариство Українська акціонерна страхова компанія АСКА, відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 12.07.2016 року згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 993, 1166, 1188, 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України Про страхування, ст. ст. 22, 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів", ст. ст. 42, 43, 33, 34, 44, 49, 75, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія КРОНА до Приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА, 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-А, , на користь:

- Приватного акціонерного товариства Страхова компанія КРОНА, 04071, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 32-А, , суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 4550 (чотири тисячі пятсот пятдесят) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп., видавши наказ.

Повне рішення складено 15.07.2016 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.