ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року Справа № 911/4096/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Дроботова Т.Б., Рогач Л.І.
за участю представників:
від ТОВ "АСТАТ плюс":Назаренко Є.О., дов. б/н від 30.07.2015р., Жога М.О., директор;
від ТОВ "ВІО ІНВЕСТ":не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "АСТАТ плюс"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016р.
у справі господарського суду№911/4096/15 Київської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АСТАТ плюс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІО ІНВЕСТ"
провстановлення порядку користування майном
та за зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ВІО ІНВЕСТ"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "АСТАТ плюс"
провстановлення порядку користування майном
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Київської області від 05.11.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016р. у справі №911/4096/15, відмовлено у задоволені первісних позовних вимог. Зустрічну позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТАТ плюс" з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 16.05.2016р. у складі колегії суддів: Швець В.О. (головуючий), Гоголь Т.Г., Добролюбова Т.В., зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

У зв'язку з перебуванням судді Швеця В.О. на лікарняному, розпорядженням В.о. керівника апарату Вищого господарського суду України від 15.06.2016р. №08.03-04/2132 призначено проведення повторного автоматичного розподілу судової справи №911/4096/15, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Алєєва І.В. (доповідач), судді - Дроботова Т.Б., Рогач Л.І.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 21.06.2016р. зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду у новому складі колегії суддів.

У письмовому відзиві на касаційну скаргу відповідач за первісним позовом просив оскаржувану постанову апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 12.07.2016р. представники скаржника підтримали вимоги касаційної скарги. Відповідач за первісним позовом уповноваженого представника не направив. У відзиві на касаційну скаргу, останній просив розглянути касаційну скаргу без участі його представника.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, проаналізувавши доводи з цього приводу, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТАТ плюс" підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "Астат Плюс" є власником частки нежитлового приміщення торгівельно-побутового центру, загальною площею 1717,1 кв.м., розташованого за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Машинобудівників, буд. 11а, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.10.2009р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №24094421 від 09.10.2009р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віо Інвест" є власником частки нежитлового приміщення торгівельно-побутового центру, загальною площею 1717,1 кв.м., розташованого за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Машинобудівників, буд. 11а, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.10.2009р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №24094482 від 09.10.2009р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Астат Плюс" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Віо Інвест" володіють вищезазначеним нежитловим приміщенням на праві спільної часткової власності без виділення часток в натурі.

Предметом спору у даній справі є вимога про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням.

Відмовляючи у задоволені первісних позовних вимог місцевий господарський суд дійшов до висновку, що законодавством не передбачено такого способу захисту порушеного права.

Переглядаючи судове рішення в апеляційному порядку, апеляційна інстанція з таким висновком місцевого господарського суду не погодилась, проте залишила без змін судове рішення з підстав недоведеність позивачем обґрунтованості, доцільності та законності встановлення порядку користування спірним нежитловим приміщенням, у варіанті, запропонованому останнім, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТАТ плюс" посилалось в позовних вимогах на власний розсуд визначені номери приміщень, що передаються в користування позивачу, відповідачу та залишаються у спільному користуванні.

Проте, з таким висновком судова колегія касаційної інстанції не погоджується, оскільки як вбачається зі змісту позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТАТ плюс" звернулось до суду з даною позовною заявою з вимогою про встановлення порядку користування нерухомим майном на підставі висновку від 27.08.2014р. №08/05-2014 експертного будівельно-технічного дослідження експерта Товариства з обмеженою відповідальністю "СУДОВО-ЕКСПЕРТНИЙ АЛЬЯНС".

Крім того, в матеріалах справи також наявний висновок експерта Незалежного інституту судових експертиз за результатами проведення будівельно-технічного експертного дослідження від 01.09.2015р. №8286.

Слід зазначити, що проведення будівельно-технічних експертиз базується на Державних будівельних нормах та інших нормативних документах, які діють на території України задля надання відповіді, з урахуванням вихідних даних, про технічну можливість прийняття того чи іншого варіанта порядку користування приміщенням.

Між тим, господарський суд апеляційної інстанції на вказані обставини уваги не звернув та не надав ним жодної правової оцінки під час перевірки законності і обґрунтованості рішення місцевого господарського суду. Місцевим господарським судом зазначені обставини взагалі не досліджувались.

Крім того, постанова апеляційної інстанції містить взаємовиключні та суперечливі висновки про наявність/відсутність між сторонами згоди щодо порядку користування майном.

Так, апеляційна інстанція зазначила, що на даний час між сторонами не досягнуто добровільної згоди щодо користування належним їм майном, в той час, як далі за текстом зазначає про наявність встановленого між ними такого порядку опираючись при цьому на пояснення представників, які надавались в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги, проте не зазначає якими належними та допустимими доказами підкріплені такі твердження.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 32-34, 43, 82, 84 ГПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їх рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони свідчить про неврахування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 1117 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові акти попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТАТ плюс" - частково задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016р. та рішення господарського суду Київської області від 05.11.2015р. у справі №911/4096/15 - скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Т.Б. Дроботова
Суддя Л.І. Рогач