КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2016 р. Справа№ 910/5932/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Кузьменко Ю.І. - представник

від відповідача: Терещенко Т.М. - представник

розглянувши у відкритому судовдму засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 16.05.2016р.

у справі № 910/5932/16 ( Я.А. Карабань)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство "Дніпропластавтомат»

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

про розірвання договору та стягнення 2 614 213, 78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 у справі № 910/5932/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Дніпропластавтомат" задоволено, розірвано договір банківського рахунка № 452/01-11 від 29.12.2011, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Дніпропластавтомат" та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

На підставі рішення суду з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Дніпропластавтомат" залишок грошових коштів на рахунку в розмірі 2 614 213,78 грн., судовий збір у розмірі 40 591,21 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та просить оскаржуване рішення скасувати на прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції порушено вимоги пункту 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», оскільки позивач просив розірвати договір банківського рахунку № 452/01-11 від 22.12.2011, а потім подав заяву про виправлення описки, де просить розірвати інший договір банківського рахунку № 452/01-11 від 29.12.2011.

Апелянт вважає, що приймаючи заяву позивача про виправлення описки від 16.05.2016 місцевий суд повинен був розцінити її як подання іншого позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмету або підставу позову, оскільки статтею 22 ГПК не передбачено право позивача надавати суду додаткові заяви, уточнення, доповнення та заяви про виправлення описки.

Також на думку апелянта місцевим судом порушено також ст. 28 ГПК України, оскільки в матеріалах справи начебто відсутні документи на керівника ТОВ "Дніпропластавтомат", які посвідчують його посадове становище.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції розірвав Договір банківського рахунку № 452/01-11 від 29.12.2011 при цьому на надав юридичної оцінки іншим договорам, які містяться в матеріалах справи: Договору № 299/29-10 від 13.10.2010 на розрахункове обслуговування за допомогою системи дистанційного обслуговування та Договору про внесення змін № 302/01-15 від 23.09.2015 до Договору банківського рахунку № 452/01-11 від 29.12.2011, які позивач взагалі не просив суд їх розривати, а отже вимога позивача щодо перерахування залишку коштів на інший рахунок при цьому не розірвавши з відповідачем всі чинні договори та не закрити поточний рахунок є безпідставною.

Також апелянт зазначає, що місцевий суд не звернув увагу на те, що 15.03.2016 ПАТ «Промінвестбанк» отримав повідомлення щодо відкликання платіжних доручень від 02.03.2016 за № 230 в сумі 1820,81 грн., № 232 в сумі 124,13 грн., № 233 в сумі 1489,75 грн., а тому є безпідставним перерахування коштів на рахунок позивача без виставлення нових платіжних інструментів, як цього вимагає пункт 1.13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України №22 від 21.01.2004.

Позивач у судовому засіданні надав пояснення на апеляційну, скаргу та зазначив про відсутність підстав для скасування Рішення суду першої інстанції та необґрунтованість апеляційної скарги.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, вислухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

13.10.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Дніпропластавтомат" (клієнт за умовами договору) та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (банк за умовами договору) був укладений договір на розрахункове обслуговування за допомогою системи дистанційного обслуговування № 299/29-10, згідно з умовами якого позивач доручив, а відповідач взяв на себе зобов'язання забезпечити обслуговування позивача за допомогою Комплексу електронного банкінгу з системою криптозахисту.

29.12.2011 між сторонами був укладений договір банківського рахунка № 452/01-11 (далі - договір), згідно з умовами якого відповідач, на підставі заяви позивача, встановленої форми, зобов'язувався відкрити позивачу поточні(-ий) рахунки(-ок) в національній та/або іноземній(-их) валюті(-ах) (далі - поточні рахунки) та здійснювати його розрахунково-касове обслуговування відповідно до ліцензії наданої відповідачу, тарифів, законодавства України, а також умов функціонування кореспондентських рахунків відповідача.

23.09.2015 сторонами був укладений договір про внесення змін № 302/01-15 до договору банківського рахунка № 452/01-11 від 29.12.2011 (далі - договір про внесення змін № 302/01-15).

Відповідно до п. 1.4 договору типові умови відкриття та обслуговування поточного рахунка, а також права і обов'язки сторін, встановлюються, зокрема, Загальними умовами надання банківських послуг юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, затвердженими рішенням Правління банку № 106/1 від 25.03.2011, з усіма наступними змінами та доповненнями (далі - Загальні умови).

Пунктом 10.4 договору передбачено, що загальні умови публікуються банком на інтернет - сторінці банку за адресою http://www.pib.com.ua/ (далі інтернет - сторінка банку).

Згідно з п. п. 10.1, 10.2 договору цей договір становить правочин, зміст якого викладений у декількох документах, включаючи заяву про відкриття поточного рахунка, цей договір та Загальні умови. Загальні умови є невід'ємною часиною цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 7.1.2 ч. 7.1 ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Як вбачається із банківської виписки за період з 15.02.2016 по 11.03.2016 позивач має рахунок № 0304 відкритий у національній валюті - гривні у ПАТ «Промінвестбанк».

Позивач надав відповідачу електронні платіжні доручення на перерахування коштів з поточного рахунку позивача № 0304, а саме: 19.02.2016 платіжні доручення № 220 на суму 970 000,00 грн. та № 221 на суму 122 100,00 грн.; 02.03.2016 платіжні доручення № 230 на суму 1 820,81 грн., № 232 на суму 124,13 грн. та № 233 на суму 1 489,75 грн.

Однак відповідач вищевказані платіжні доручення протягом строку, встановленого законодавством, не виконав, грошові кошти не перерахував.

Позивач неодноразово звертався до відповідача шляхом направлення останньому електронних листів за допомогою системи iBank 2 UA з вимогами виконати платіжні доручення та надати пояснення щодо причин порушення відповідачем своїх зобов'язань, що підтверджується листами від 17.02.2016, 18.02.2016, 19.02.2016, 22.02.2016, 09.03.2016 та 28.03.2016, копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідач вказані листи отримав, про що свідчать відповідні відмітки системи iBank 2 UA, проте відповідь позивачу не направив, доказів протилежного суду не надав.

У зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань, взятих на себе згідно з умовами спірного договору, 22.03.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про закриття поточного рахунка юридичної особи, у якій просив відповідача закрити поточний рахунок № 0304.

А також надав відповідачу нові електронні платіжні доручення № 2203 від 22.03.2016 на суму 2 587 129,62 грн. та № 2204 від 23.03.2016 на суму 27 084,16 грн. для перерахування коштів з поточного рахунку позивача № 0304 із призначенням платежу: "Для перерахування грошових коштів у зв'язку із закриттям рахунку згідно заяви від 22.03.2016".

Крім того, позивач направив відповідачу лист № 20160324 від 24.03.2016, яким повідомив його про розірвання спірного договору та вимагав виконати платіжні доручення № 2203 від 22.03.2016 та № 2204 від 23.03.2016. Зазначений лист був отриманий відповідачем 25.03.2016, що підтверджується відповідною відміткою відповідача.

У відповідь на вищевказане повідомлення про розірвання договору відповідач направив позивачу лист № 104/27-247 від 29.03.2016, в якому повідомив про те, що на даний час тимчасово доручення клієнтів на перерахування коштів виконується в інші строки ніж передбачено договорами банківського рахунку. Відповідач підтвердив свої зобов'язання перед позивачем щодо перерахування залишку коштів згідно заяви про закриття рахунку та платіжних доручень № 2203 від 22.03.2016 на суму 2 587 129,62 грн. та № 2204 від 23.03.2016 на суму 27 084,16 грн.

Відповідач, не вчинив дії, спрямовані на закриття поточного рахунку позивача № 0304, грошові кошти в загальному розмірі 2 614 213,78 грн. за платіжними дорученнями № 2203 від 22.03.2016 та № 2204 від 23.03.2016 на інший банківський рахунок позивача, вказаний ним, не спрямував, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою № 104/33-528 від 22.04.2016, виданою обласним відділенням ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ (відповідача).

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору банківського рахунка № 452/01-11 від 29.12.2011, укладеного сторонами, з урахуванням заяви, поданої представником позивача 16.05.2016 та стягнення з відповідача залишку грошових коштів на рахунку в розмірі 2 614 213,78 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що цей договір може бути розірвано або припинено в інший спосіб, зокрема, за ініціативою однієї із сторін, у випадках та порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Банк закриває поточний рахунок, зокрема, на підставі заяви клієнта або у разі припинення дії договору банківського рахунка (п. 14.1 Загальних умов відкриття та обслуговування поточного рахунка, додаток 1 до Загальних умов, розміщених за адресою: http://www.pib.com.ua/userfiles/obschie_usloviya_obsluzhivaniya_deystvuyuschie_do_18_06_2014.pdf).

Частина 1 ст. 1075 ЦК України носить імперативний характер та встановлює виключення із загального правила про те, що розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається. При цьому право клієнта на припинення договору банківського рахунку в односторонньому порядку є безумовним та не потребує наявності певних обставин (таких як порушення умов договору іншою стороною тощо) для можливості його здійснення.

Крім того, наслідками розірвання договору банківського рахунку є, по-перше, закриття банківського рахунку, відкритого на виконання такого договору, та, по-друге, повернення клієнтові, зокрема, шляхом перерахування на інший його рахунок, залишку його грошових коштів, що зберігались на банківському рахунку, відкритому на підставі договору, який припиняється.

Відповідно до п. 20.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 (далі - Інструкція) поточні рахунки клієнтів банків закриваються, зокрема, на підставі заяви клієнта.

Банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо]. У день закриття поточного рахунку банк зобов'язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку (п. 20.6 Інструкції).

Згідно з п. 14.9 Загальних умов відкриття та обслуговування поточного рахунка у разі закриття поточного рахунка на підставі заяви клієнта та за наявності коштів на поточному рахунку банк здійснює завершальні операції за поточним рахунком. Датою закриття поточного рахунка вважається наступний день після проведення останньої операції за поточним рахунком. У день закриття поточного рахунка за заявою клієнта банк видає останньому довідку про закриття поточного рахунка.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач повідомив відповідача про розірвання договору листом № 20160324 від 24.03.2016, а звернувся до відповідача із заявою про закриття поточного рахунка юридичної особи - 22.03.2016.

Вищезазначена заява була отримана відповідачем у той же день - 22.03.2016, про що свідчить відбиток штампу "прийнято банком" обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ (відповідача), проте визначених законодавством дій, пов'язаних із закриттям банківського рахунку та поверненням позивачу залишку грошових коштів, відповідач не вчинив.

Згідно з п. 20.5 Інструкції закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви. Заява про закриття поточного рахунку юридичної особи підписується керівником юридичної особи або іншою уповноваженою на це особою і засвідчується відбитком печатки (за наявності) юридичної особи.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 01.12.2015, а також Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об'єднань від 16.05.2016 особою, уповноваженою представляти позивача, у правовідносинах з третіми особами є ОСОБА_5

Враховуючи, що заява позивача про закриття поточного рахунка юридичної особи від 22.03.2016 відповідає вимогам законодавства, містить усі передбачені п. 20.5 Інструкції обов'язкові реквізити та підписана належною особою - керівником позивача ОСОБА_5, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для її відхилення відповідачем.

Згідно з ч. 3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Частинами 1, 3 ст. 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Розрахунковим документом є, зокрема, й платіжне доручення.

Так, згідно з п. 1.30 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Пунктом 1.21 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" операційний день - частина робочого дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання та можна, за наявності технічної можливості, здійснити їх обробку, передачу та виконання. Тривалість операційного дня встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах.

Операційний час - частина операційного дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються документи на переказ і документи на відкликання, що мають бути оброблені, передані та виконані цим банком протягом цього ж робочого дня. Тривалість операційного часу встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах (п. 1.22 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до п. 3.2 Загальних умов відкриття та обслуговування поточного рахунка (додаток 1 до Загальних умов, розміщених за адресою: http://www.pib.com.ua/userfiles/obschie_usloviya_obsluzhivaniya_deystvuyuschie_do_18_06_2014.pdf) банк виконує протягом банківського дня електронні розрахункові документи клієнта, що відповідають вимогам законодавства України та відповідного договору банківського рахунка, та які надійшли до Банку засобами Комплексу протягом операційного часу банку, відповідно до вимог законодавства України та внутрішніх процедур Банку щодо проведення відповідних розрахункових операцій за допомогою Комплексу.

Положеннями договору про внесення змін № 302/01-15 передбачено, що операційний час виконання платіжних доручень в національній валюті (UAN) з використанням Комплексу електронного банкінгу PIB-ONLINE в інші комерційні банки України встановлюється до 17:00 год.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав відповідачу електронні платіжні доручення № 2203 від 22.03.2016 та № 2204 від 23.03.2016, на загальну суму 2 614 213,78 грн. для перерахування коштів з його поточного рахунку № 0304 у зв'язку із закриттям рахунку згідно заяви від 22.03.2016.

При цьому, платіжне доручення № 2203 від 22.03.2016 було прийняте відповідачем 22.03.2016 о 14:57 год., а платіжне доручення № 2204 від 23.03.2016 було прийняте відповідачем 23.03.2016 о 13:30 год., що підтверджується відповідними відмітками про прийняття електронного документу по системі iBank 2 UA та штампами "прийнято банком" обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ (відповідача).

Таким чином, платіжні доручення № 2203 від 22.03.2016 та № 2204 від 23.03.2016 були отримані відповідачем до закінчення операційного часу, визначеного умовами договору, та повинні були бути виконані відповідачем у день їх надходження - 22.03.2016 та 23.03.2016 відповідно.

Відповідач документів, які б підтвердили наявність обставин, що перешкоджають припиненню спірного договору та закриттю рахунку позивача, як то невідповідність розрахункового документу вимогам законодавства України та договору, відсутність грошових коштів на рахунку позивача або наявність у позивача заборгованості перед відповідачем з оплати комісійної винагороди за надання банківських послуг тощо, суду не надав.

На підставі викладеного, колегія приходить до всиновку про те, що підстави для невиконання ним доручень позивача щодо спрямування залишку грошових коштів на інший його рахунок були відсутні.

З матеріалів справи, а саме із довідки № 104/33-528 від 22.04.2016, виданої обласним відділенням ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ (відповідача) вбачається, що станом на 22.04.2016 залишок грошових коштів на поточному рахунку позивача, відкритому в обласному відділенні ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ (відділення відповідача) становить 2 651 341,84 грн.

Таким чином, станом на час розгляду даної справи у місцевому суді на поточному рахунку позивача наявні грошові кошти в розмірі достатньому для виконання платіжних доручень № 2203 від 22.03.2016 та № 2204 від 23.03.2016.

Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо розірвання договору банківського рахунка № 452/01-11, укладеного сторонами 29.12.2011, а також щодо стягнення з відповідача залишку грошових коштів на рахунку в розмірі 2 614 213,78 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, щодо порушення місцевим судом норм ст. 22 ГПК України, виходячи за наступних підстав.

Статтею 22 ГПК України визначено права та обов'язки сторін, в тому числі, щодо заявлення клопотань, надання письмових пояснень, тощо, та не обмежує прав сторін.

Постановою Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики за стосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", на яку посила ється відповідач в апеляційній скарзі, визначається порядок збільшен ня чи зменшення позовних вимог, однак наведені положення не мають відношення до питання, яке виносить на розгляд відповідач, оскільки позивачем допущено технічну помилку в даті договору, що не можна вважати оскарженням ще одного акту, крім того, стосовно якого вимогу вже заявлено.

В обґрунтування позовних вимог позивачем було надано Договір банківського рахунка № 452/01-11 від 29 грудня 2011 року та саме він досліджувався судом, як один з доказів порушення прав та інтересів позивача.

Крім того, слід зазначити, що Договір банківського рахунка № 452/01-11 від 22 грудня 2011 року, про який зазначає апелянт, сторонами взагалі не укладався, що визнано відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, подана позивачем заява про виправлення технічної описки, не є тотожною зміні підстав/предмету позову, збільшенню/зменшенню позовних вимог, не являє собою уточнення позовних вимог, а направлена на усунення неточності щодо встановлених судом фактичних обставин справи (одна цифра дати договору).

Пунктом 3.12 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ви значено, що «під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

...Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи про цесуального права."

Таким чином, позивачем не було змінено вимогу, з якою він звернувся до відповідача та обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Виправлення описки в позовній заяві шляхом виправлення дати спірного договору не є заміною договору, тобто поданням нового акту, тому не тягне за собою необхідність подання іншого позову, оскільки це не відповідає чинному законодавству.

Приймаючи від позивача виправлення описки місцевий суд не змінив суть позовної заяви та винесеного ним рішення, а отже місцевим судом не допущено порушення матеріального та процесуального права при прийнятті рішення.

Посилання апелянта на порушення норм ст. 28 ГПК України щодо відсутності документів на керівника ТОВ "Дніпропластавтомат", які посвідчують його посадове становище, колегія не приймає до уваги, оскільки інтереси ТОВ "Дніпропластавтомат" представляв представник за довіреністю, яка міститься в матеріалах справи. Дана довіреність видавалася директором ТОВ "Дні пропластавтомат", повноваження якого підтверджуються наказом про призначення директора, Статутом та випискою з ЄДРПОУ, що були додані до позовної заяви.

Колегія не приймає до уваги посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не надано юриди чної оцінки іншим договорам, які містяться в матеріалах справи, зокрема, Договір № 299/29-10 від 13.10.2010 року на розрахункове обслуговування за допомогою системи дистанційного обслуговуван ня та Договір про внесення змін № 302/01-15 від 23.09.2015 року, у зв'язку із чим апелянт вважає, що є безпідставною вимога Позивача щодо перерахування залишку коштів на інший рахунок.

Статтею 1075 Цивільного кодексу України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Тобто право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне та не ставиться в залежність від розірвання інших договорів, укладених між Банком та клієнтом, про що зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Зазначе ні апелянтом договори не мають значення для вирішення справи, оскільки мають різні предмети, не пов'язані між собою, а Договір № 299/29-10 від 13.10.2010 року взагалі укладений до дати підписання спірного договору.

Колегія не приймає до уваги твердження апелянта стосовно відкликання платіжних доручень та посилання на Ін струкцію № 22 від 21.01.2004 року, виходячи з насупного.

Відповідно до пункту 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено до говором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судо вому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно з ч. 5 ст. 188 ГК України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, до говір вважається змінений або розірваний з дня набрання чинності рішенням суду, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Таким чином, спірний договір буде вважатись таким, що припинив чинність з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 року.

Апелянт помилково вважає, що наявність платіжних дорученнь для стягнення залишку грошових коштів на рахунку позивача впливає на виконання рішення місцевого суду у даній справі, оскільки після набрання рішенням законної сили стягнення грошових коштів-залишку на рахунку позивача буде здійснено апелянтом добровільно, або на підставі судового наказу в порядку, встановленому Закону України «Про виконавче провадження», а не в порядку встановленому Інструкціями НБУ на підставі платіжних доручень.

Крім того, Інструкція НБУ № 22 від 21.01.2004 року, на яку посилається апелянт, взагалі не має відношення до предмету спору по даній справі, оскільки встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, а порядок закриття рахунків, в тому числі за заявою клієнта, регулюється спеціальними нормами, зокрема, Інструкцією НБУ № 492 від 12.11.2003.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовуються вимог позивача, не підтверджені відповідними доказами, не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м.Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2016р. у справі № 910/5932/16 залишити без змін.

Рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2016р. у справі № 910/5932/16 залишити без задоволення.

Матеріали справи № 910/5932/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх