ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2016 р. Справа № 921/1425/14-г/8

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Данко Л.С.

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" від 30.03.16р., №30-3/442

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.03.2016р.

у справі № 921/1425/14-г/8

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м.Харків

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Остап-Т", м.Кременець, Тернопільська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне Медико-Технічне підприємство "МТЦ", м.Тернопіль

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

представники сторін:

- від позивача - Романова Ю.Л.;

- від відповідача - Вдовиченко Н.Ф.;

- від третьої особи - не з'явився.

Права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України сторонам роз'яснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14.03.2016р. у справі №921/1425/14-г/8 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Гирила І.М., судді Хома С.О., Стадник М.С.) відмовлено в задоволенні позову.

Оскаржуваним рішенням встановлено, що зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне Медико-Технічне підприємство "МТЦ" Лтд (надалі СМТП "МТЦ" Лтд) перед ПАТ "УкрСиббанк" за кредитним договором та додатковими угодами припинилися з 12.11.2015 р. у зв'язку з припиненням третьої особи на підставі ухвали Господарського суду Тернопільської області від 03.11.2015 р. у справі №921/1189/14-г/10 про банкрутство СМТП "МТЦ" Лтд. Місцевий господарський суд зазначив, що виходячи з однорідної юридичної природи застави та іпотеки, як засобів забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до ч. 1 ст. 575, п. 1 ч. 1 ст. 593, ч. 1 ст. 609 ЦК України, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека як вид застави припиняється в разі припинення основного зобов'язання, в т.ч. кредитного договору. За таких обставин, на думку суду, відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку та звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить відповідачу, в рахунок погашення заборгованості третьої особи за кредитним договором.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "УкрСиббанк" оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що місцевим господарським судом не враховано наступного: 1) відповідно до ст.609 ЦК України, зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи, крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу; на час звернення ПАТ "УкрСиббанк" до суду із позовом у даній справі третя особа ще не була ліквідована, а отже в суду не було підстав відмовляти у задоволенні позовних вимог на цій підставі, що, зокрема, підтверджується правовою позицією, викладено у постанові Верховного Суду України від 10.02.2016р. у справі №6-216цс14; 2) при розгляді справи судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме, пропущено двохмісячний строк розгляду справи, що призвело до затягування відповідачем розгляду справи з метою уникнення відповідальності.

ТзОВ "Остап-Т" подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, відповідач зазначив про неправильне трактування скаржником положень ст.609 ЦК України, а також про те, що оскільки третя особа була припинена 12.11.2015р., то з цього моменту припинились зобов'язання позивача і третьої особи за кредитним договором та додатковими угодами до нього та, відповідно, зобов'язання позивача та відповідача за договором іпотеки, який був укладений на забезпечення вказаного кредитного договору. На підтвердження своєї позиції покликається на постанову Верховного Суду України від 11.09.2013р. у справі №6-52цс13 та зазначає про те, що правова позиція Верховного Суду України, на яку покликається скаржник, фактично позбавляє майнового поручителя прав майнового кредитора у основному зобов'язанні, які надані законом, за рахунок надання неспівмірної переваги інтересам банку.

Третя особа не забезпечила явку повноважного представника в судове засідання, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи (а.с.57, том 5).

Оскільки в матеріалах справи міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті та зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без представника третьої особи.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

05.11.2007р. між ВАТ "УкрСиббанк" (банком), правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та СМПТ "МТЦ" Лтд (позичальником) було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № 0 (надалі - генеральний договір, а.с. 12-18, том 1), відповідно до п. 1.1 якого, банк зобов'язувався надати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних у договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 2370000,00 грн. Умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов'язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього договору повинні були бути оформлені додатковою угодою у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід'ємною частиною цього договору.

Підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 генерального договору передбачено, що позичальник повинен виконати свої зобов'язання по поверненню в повному обсязі суми використаного ліміту в термін не пізніше 04.11.2014 р. і виконати всі зобов'язання, передбачені індивідуальними угодами в терміни, встановлені в них. Згідно п. 7.6 генерального договору, строк його дії встановлено з дня укладення і до 04.11.2014р., але у будь-якому випадку - до повного погашення суми грошових зобов'язань за цим договором та окремими індивідуальними угодами.

05.11.2007 р. між сторонами генерального договору було укладено додаткову угоду №0 (надалі - додаткова угода №1, а.с. 20, том 1), згідно якої банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в національній валюті України в розмірі 1596964,25 грн. Відповідно до пп. 3.1- 3.2 додаткової угоди №1, за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлено процентну ставку в розмірі 13,5% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений додатковою угодою строк процентна ставка встановлюється у розмірі 15% річних.

Також, 05.11.2007 р. між сторонам генерального договору було укладено додаткову угоду №0 (надалі - додаткова угода №2, а.с. 26, том 1), згідно якої банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в національній валюті України в розмірі 773035,75 грн. За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлено процентну ставку в розмірі 15% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений додатковою угодою строк процентна ставка встановлюється у розмірі 16,5% річних (пп. 3.1, 3.2 додаткової угоди №2).

Згідно п.2.2 додаткових угод №1 та №2, позичальник зобов'язаний повернути кредиту у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до даних додаткових угод (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток №1 до додаткової угоди), але в будь-якому випадку не пізніше 04.11.2014р. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту та сплатити плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафи та інші грошові платежі згідно умов генерального договору та цієї додаткової угоди на рахунок банку.

Відповідно до додаткових угод №1 та №2 від 05.11.2007р. між банком та позичальником було підписано графіки погашення кредиту (з подальшими змінами), зокрема, щодо дат і сум щомісячних платежів по кожному траншу окремо, які є додатками до додаткових угод №1 та №2 (а.с. 21-25, 27-31, том 1).

Як вбачається з меморіального ордеру №0001 від 06.11.2007р., на виконання умов додаткових угод №1 та №2, банк надав ТзОВ СМТП "МТЦ" Лтд кредитні кошти у розмірі 1596964,25 грн. та 773035,75 грн. (а.с. 32, том 1).

Судовими рішеннями Господарського суду Тернопільської області у справі №921/1189/14-г/10 про банкрутство ТзОВ СМТП "МТЦ" Лтд, а саме, ухвалою від 03.03.2015р. про визнання ПАТ «УкрСиббанк» кредитором боржника та включення вимог останнього в реєстр вимог кредиторів (а.с. 207-209, том 2) та ухвалою від 09.03.2015р. про затвердження реєстру вимог кредиторів, встановлено, що станом на 20.11.2014 р. у ТзОВ СМТП "МТЦ" Лтд існувала заборгованість перед ПАТ «УкрСиббанк» за генеральним договором про надання кредитних послуг №0 від 05.11.2007р. та додатковими угодами до нього №0 та №0 від 05.11.2007 р. в загальній сумі 4681580,33 грн.

Керуючись ч.3 ст. 35 ГПК України, зважаючи на те, що підставою позовних вимог є неналежне виконання третьою особою у даній справі взятих на себе зобов'язань згідно генерального договору та додаткових угод до нього щодо своєчасного погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафу за несвоєчасне виконання зобов'язань за визначений позивачем у справі №921/1189/14-г/10 період, колегія суддів вважає за можливе взяти до уваги при розгляді даної справи встановлений у вищезгаданих судових рішеннях у справі №921/1189/14-г/10 факт невиконання основного зобов'язання позичальником та загальний розмір вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ТзОВ СМТП "МТЦ" Лтд.

Пунктом 2.1 генерального договору (в редакції додаткової угоди №2 від 10.04.2009р., а.с. 7, том 2), визначено, що у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором і зобов'язань за індивідуальними угодами, які є його невід'ємною частиною в день укладення цього договору банком буде прийнята іпотека нерухомості, а саме: комерційна нерухомість площею 1055,8 кв.м, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Кременець, вул. Шевченка, 36 та є власністю іпотекодавця ТзОВ "Остап-Т", заставною вартістю 3424880 грн.

10.03.2009р. між АКІБ "Укрсиббанк" (іпотекодержателем) та ТзОВ "Остап-Т" (іпотекодавцем) було укладено іпотечний договір (надалі - іпотечний договір, а.с. 33-34, том 1), посвідчений приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №591.

Відповідно до визначених у преамбулі іпотечного договору термінів, основним зобов'язанням є зобов'язання боржника СМТП "МТЦ" Лтд за кредитним договором, який укладено із іпотекодержателем, за яким боржник має грошові зобов'язання перед іпотекодержателем в розмірі 2370000 грн. з терміном повернення не пізніше 04.11.2014 р. зі сплатою відсотків згідно кредитного договору, та виконання якого в повному обсязі забезпечується іпотекою за цим договором. Кредитним договором є генеральний договір про надання кредитних послуг №0 від 05.11.2007р. та додаткова угода №1 від 10.03.2009р.

Відповідно до пунктів 1.1-1.2 цього договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно (далі - предмет іпотеки): нежитлова будівля, готель, що знаходиться за адресою: Тернопільська обл., м. Кременець, вул. Шевченка, 36, загальною площею 1055,80 кв.м та є приватною власністю іпотекодавця на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, на яку укладено договір оренди терміном на сорок дев'ять років. Ринкова вартість предмету іпотеки, згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності, виконаного приватним підприємством "Консалтингова компанія "Капітал" від 18.02.2009р. становить 3424880,00 грн.

У пунктах 4.1-4.5 іпотечного договору сторони погодили право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України "Про іпотеку"; з інших, передбачених законодавством України підстав. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

29.10.2014р., у зв'язку із неналежним виконанням умов додаткових угод до генерального кредитного договору, банк звернувся до відповідача з вимогою №30-5/979 про дострокове повернення кредиту та процентів (а.с. 33-34, том 1), згідно якої повідомив останнього про факт наявності у позичальника за кредитним договором станом на 28.10.2014 р. заборгованості в розмірі 5026861,65 грн. та просив погасити визначену у вимозі суму заборгованості у добровільному порядку (докази надіслання вимоги містяться в матеріалах справи, а.с. 37, том 1).

Дана вимога була отримана відповідачем 30.10.2014 р., проте залишена ним без відповіді та задоволення. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору та додаткових угод до нього третьою особою, а також несплатою в добровільному порядку суми заборгованості як третьою особою, так і відповідачем (іпотекодавцем), позивач звернувся до суду з даним позовом про задоволення своїх вимог щодо погашення заборгованості позичальника (ТзОВ СМТП "МТЦ" Лтд) в загальній сумі 4681580,33 грн. за рахунок заставного майна іпотекодавця (ТзОВ "Остап-Т"), а саме нежитлової будівлі, готелю, загальною площею 1055,80 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 36, м. Кременець, Тернопільська область, реєстраційний номер майна 242637768, шляхом проведення торгів (аукціону) за початковою ціною, визначеною сторонами в п.1.2 розділу 1 договору іпотеки від 10.03.2009р. за реєстровим №591 у розмірі 3424880,00 грн. (з врахуванням заяви №30-4/1050 від 12.08.2015 р. про уточнення прохальної частини позовних вимог, а.с. 226-228, том 2).

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 01.10.2015 р. у даній справі, з метою встановлення дійсної вартості заставного майна, було призначено судову будівельно-технічну (оціночно-будівельну) експертизу. Згідно висновку експерта за результатами проведеної оціночно-будівельної експертизи №514/15-22 від 17.12.2015 р. встановлено, що дійсна (ринкова) вартість об'єкта нерухомості - нежитлової будівлі, готелю загальною площею 1 055,80 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 36, м. Кременець, Тернопільська область, реєстраційний номер майна - 242637768, яка належить на праві власності ТзОВ "Остап -Т", станом на час проведення експертизи, визначена порівняльним підходом (з заокругленням) становить 4376300,0 грн. (а.с. 187-197, том 4).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення - відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Частиною 3 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 17 цього Закону передбачено, що однією з підстав для припинення іпотеки є припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За приписами ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 609 ЦК України, яка кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 205 ГК України, передбачено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Як було зазначено вище, в провадженні господарського суду Тернопільської області знаходилась справа №921/1189/14-г/10 про банкрутство ТзОВ СМТП "МТЦ" Лтд, порушена за заявою останнього, в порядку ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвалою суду від 03.11.2015р. у вказаній справі (а.с. 230-235, том 4) було затверджено звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс та ліквідовано банкрута ТзОВ СМТП "МТЦ" Лтд як юридичну особу.

12.11.2015 р. реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції проведено реєстрацію припинення юридичної особи ТзОВ СМТП "МТЦ" Лтд, у зв'язку із визнанням її банкрутом, що підтверджується спеціальним витягом з ЄДРЮОФОПГФ від 14.03.2016 р. (а.с. 17-19, том 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про те, що зобов'язання СМТП "МТЦ" Лтд перед ПАТ «УкрСиббанк», які виникли на підставі генерального договору №0 від 05.11.2007р. та додаткових угод №0 та № від 05.11.2007р., припинилися з 12.11.2015 р., у зв'язку з припиненням юридичної особи.

У зв'язку з цим, беручи до уваги положення ч. 1 ст. 575, п. 1 ч. 1 ст. 593, ч. 1 ст. 609 ЦК України, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", підставою для припинення іпотеки є припинення основного зобов'язання (у даному випадку зобов'язань, які виникли на підставі кредитного договору), в тому числі внаслідок припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом. За таких обставин, іпотека, що встановлена в іпотечному договорі від 10.03.2009р. є припиненою в силу вказівки закону.

Судова колегія вважає необґрунтованими доводи позивача про невірне застосування судом першої інстанції положень ст.609 ЦК України, а також про те, що при вирішенні справи слід було врахувати, що позов у даній справі було подано до моменту припинення ТзОВ СМТП "МТЦ" Лтд.

Як було зазначено вище, відповідно до ст. 609 ЦК України, зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

В апеляційній скарзі скаржник, при покликанні на ст.609 ЦК України, не зазначив, на підставі яких нормативно-правових актів можна зробити висновок, що після ліквідації ТзОВ СМТП "МТЦ" Лтд обов'язок виконання його зобов'язань згідно кредитного договору покладається на ТзОВ «Остап-Т». Відносини між третьою особою і відповідачем не стосуються відшкодування шкоди та не мають ознак правонаступництва, в той же час, чинне законодавство України містить чіткі підстави для припинення іпотеки, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Стосовно покликання скаржника на постанову Верховного Суду України від 10.02.2016р. у справі №6-216цс14, слід зазначити наступне.

Статтею 111-28 ГПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Той факт, що ліквідація третьої особи відбулася після звернення позивача із позовом у даній справі не може бути підставою для неврахування судом при прийнятті рішення цієї обставини, оскільки ліквідація третьої особи - це фактична обставина, яка має значення при вирішенні даного спору і тягне за собою відповідні правові наслідки. Судова колегія наголошує, що процесуальний закон зобов'язує суд з'ясовувати обставини, які виникають під час вирішення спору і мають значення для його вирішення, зокрема, ГПК України містить відповідній інструментарій, яким може скористатися суд, коли під час розгляду справи одна із сторін добровільно виконає вимоги іншої сторони.

Таким чином, незважаючи на те, що у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку із ліквідацією третьої особи, яка відбулась до прийняття судом першої інстанції рішення у даній справі, останнім вірно було враховано вказану обставину та зроблено правильний висновок про припинення іпотеки. При цьому, колегія суддів бере до уваги правову позицію щодо припинення іпотеки у зв'язку із ліквідацією позичальника та припиненням основного зобов'язання під час розгляду спору про звернення стягнення на заставне майно, що викладена у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013р. у справі №6-52цс13.

Постанову Вищого господарського суду від 31.05.2016р. у справі №921/1189/14-г/10, якою скасовано ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 03.11.2015р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.03.2016р., яка була долучена позивачем до матеріалів справи в судовому засіданні 30.06.2016р., не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вказана обставина є підставою для звернення позивача в порядку ст.ст. 112-113 ГПК України із заявою про перегляд рішення суду у справі №921/1425/14-г/8 за нововиявленими обставинами.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції строків розгляду справи не приймаються до уваги у зв'язку з наявністю об'єктивних обставин, що зумовили це та складністю самої справи: з метою повного, об'єктивного і всебічного дослідження всіх обставин справи судом двічі зупинялося провадження у справі для проведення судових експертиз; у справі було призначено колегіальний розгляд справи, що мало наслідком новий початок перебігу процесуальних строків; під час розгляду справи сторони подавали клопотання про продовження строків розгляду справи, з яким в т.ч. погодився позивач; самим позивачем неодноразово уточнялися позовні вимоги.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.03.2016р. у справі №921/1425/14-г/8 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Данко Л.С.