ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.07.16р. Справа № 904/3836/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Стальсервіс", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Дніпрометалсервіс", м. Дніпро

про визнання права власності на частину залізничної колії та зобов'язання надати безперешкодний доступ

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 01/01 від 11.01.2016 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 8 від 15.01.2016 року, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Стальсервіс" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпрометалсервіс" та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог № 122 від 08.07.2016 року просить:

визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Стальсервіс" (49112, м. Дніпропетровськ, вул. Гаванська, 9б, ) право власності на залізничну колію № 22 загальною довжиною 636 погонних метрів, що знаходиться в районі будинку № 122 по вул. Героїв Сталінграда в м. Дніпропетровську від знаку "Межа під'їзної залізничної колії", розташованого проти стику рамної рейки стрілочного переводу № 12 на відстані 32,63 м від початку гостряків стрілочного переводу № 10 відповідно до технічного паспорту від 10 листопада 2015 року (виготовленого ПП НПФ "Левікон");

зобов'язати Приватне акціонерне товариство "Дніпрометалсервіс" () усунути перешкоди в користуванні залізничною колією № 22 загальною довжиною 636 погонних метрів, що знаходяться в районі будинку № 122 по вул. Героїв Сталінграда в м. Дніпропетровську від знаку "Межа під'їзної залізничної колії", розташованого проти стику рамної рейки стрілочного переводу № 12 на відстані 32,63 м від початку гостряків стрілочного переводу № 10 відповідно до технічного паспорту від 10 листопада 2015 року (виготовленого ПП НПФ "Левікон"), шляхом допуску працівників Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Стальсервіс" та третіх осіб на територію відповідача для обслуговування та експлуатації залізничної колії №22.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги вмотивовані наступним.

05.10.2015 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дніпропетровський завод хімічних виробів" був укладений договір № 05/10 купівлі-продажу залізничної колії. Відповідно до договору позивач став власником частини залізничної колії довжиною 636 погонних метрів, яка відповідно до схеми, що є додатком до цього договору, вказана під № 5.

На виконання умов Правил обслуговування залізничних під'їзних колій позивач, у зв'язку із знаходженням на території відповідача частини залізничної колії, звернувся до останнього з листом № 01/10 від 12.10.2015 року в якому просив узгодити безперешкодний доступ співробітників підприємства ТОВ НВП "Стальсервіс" для огляду, проведення ремонту частини залізничної колії.

Листом № 228 від 11.11.2015 року відповідач просив позивача надати документи, які підтверджують право власності чи інших прав на залізничну колію та земельну ділянку на якій вона розташована.

Позивач зазначає, що листом від 14.01.2016 року № 14/01 надав відповідачеві розгорнуту інформацію щодо придбання у власність частини залізничної колії, а листом №21 від 23.06.2016 року повторно звернувся з проханням узгодити безперешкодне проходження через територію відповідача співробітників підприємства для огляду та обслуговування частини залізничної колії № 22. Однак представникам позивача було відмовлено у наданні доступу на територію відповідача для огляду та обслуговування частини залізничної колії, про що складений відповідний акт.

З огляду на викладене позивач, посилаючись на нормативні положення статей 15, 391 Цивільного кодексу України, вважає, що його права власника порушені.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилаючись на правовстановлювальні документи, відповідач стверджує що власником залізничної колії є саме він, а не позивач, а земля, на якій вона знаходиться, перебуває у довгостроковій оренді ТОВ "Підприємство залізничного транспорту".

Відповідач зазначає, що договір № 05/10 купівлі-продажу залізничної колії від 05.10.2015 року, на який посилається позивач в обгрунтування права власності, укладений у простій письмовій формі, хоча для договорів купівлі-продажу нерухомого майна, яким він вважає спірну під'їзну колію, відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України передбачено обовязкове нотаріальне посвідчення. На думку відповідача недотримання вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору свідчить про його нікчемність.

Також відповідач вважає, що посилання позивача на технічні паспорти не є належним та допустимим доказом підтвердження його права власності на спірну під'їзну колію, оскільки вони визначають лише технічну сторону використання та обслуговування такої складної інженерної споруди як залізнична колія.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів стосовно того, що спірна колія № 22 є новою назвою колії № 5, яка вказана у схемі до наданого позивачем договору № 5/10 від 05.10.2015 року на підтвердження його права власності.

Разом з тим відповідач просить залучити до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство залізничного транспорту" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення на позов з підстав зазначених у відзиві, а також пояснив, що у схемі до технічного паспорту позивача до складу спірної частини залізничної колії входить також і стрілочний перевід, який є окремою складною інженерною спорудою і на яку у позивача правовстановлювальних документів немає. Фактично, як стверджує представник відповідача, за рахунок судового рішення позивач намагається отримати у власність ще й стрілочний перевід, власником якого також є відповідач.

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду від 17.05.2016 року з призначенням її до розгляду на 08.06.2016 року, після чого розгляд справи відкладався до 22.06.2016 року, 06.07.2016 року, а також оголошувалися перерви до 11.07.2016 року, 14.07.2016 року, 18.07.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

05.10.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дніпропетровський завод хімічних виробів" (далі Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Стальсервіс" (далі - Покупець) був укладений договір № 05/10 купівлі-продажу залізничної колії (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору продавець зобовязується передати у власність покупця частину залізничної колії довжиною 636 погонних метри, що обчислюється від точки 1 до точки 2 (відповідно до схеми підїзної колії визначеної без номеру як такої, що відноситься до дільниці № 5), розташованої у м. Дніпропетровську в районі примикання до станції Обмінна Металобази при станції Дніпропетровськ Вантажний (далі частина залізничної колії), а покупець зобовязується прийняти та оплатити її на умовах, передбачених цим договором.

Частина залізничної колії належить на праві власності продавцю відповідно до наступних право встановлювальних документів:

- договір купівлі-продажу № 01/12 від 29.12.2009 року;

- акт приймання-передачі № МФ-ОФ/0000022 від 29.12.2009 року до договору купівлі-продажу № 01/12 від 29.12.2009 року (пункт 1.2 договору).

Договір набуває чинності від дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання своїх зобовязань сторонами за цим договором (пункт 6.3 договору).

Частина залізничної колії довжиною 636 погонних метра 29.12.2009 року була придбана Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дніпропетровський завод хімічних виробів" у Товариства з обмеженою відповідальністю "МФК" на підставі договору купівлі-продажу № 01/12 від 29.12.2009 року з додатком у вигляді схеми залізничної колії під № 5 (а.с. 20 - 23 том 1), яке, у свою чергу, стало власником залізничної колії дільниці № 5 на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2008 року у справі № 18/207-08 (а.с. 16 - 19 том 1).

Відповідно до технічних паспортів від 10.04.2008 року та від 10.11.2015 року спірна колія № 22 включає стрілочний перевід № 12, який є самостійною інженерною спорудою.

З метою встановлення обставин щодо права власності позивача на спірну залізничну колію №22 та її відношення до колії № 5 чи колії дільниці № 5, а також співідношення спірної під'їзної залізничної колії та стрілочного переводу № 12, встановлення дійсних меж спірної залізничної колії, господарським судом за ухвалами від 17.05.2016 року, 08.06.2016 року та відповідно до протоколу судового засідання від 06.07.2016 року від позивача витребовувались докази, а саме: письмові пояснення стосовно права власності на залізничну колію № 22 з урахуванням судового рішення від 04.12.2008 року у справі № 18/207-08, а також щодо відношення до цієї залізничної колії стрілочного переводу; уточнення меж частини залізничної колії № 22, що є предметом спору та щодо якої заявлено позов (а.с. 97 том 1, а.с. 84 том 2).

18.07.2016 року позивач подав до суду заяву № 18/07 від 18.07.2016 року в якій у звязку з неможливістю надати на час розгляду справи витребувані судом документи просить залишити позов без розгляду. Крім того, просить повернути сплачений за платіжними дорученнями № 3162 від 05.05.2016 року та № 3160 від 13.05.2016 року судовий збір у загальній сумі 5 878,00 грн.

Зазначені обставини є підставою для залишення позову без розгляду.

Так, відповідно до пункту 5 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

Згідно з пунктом 4.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 Господарського процесуального кодексу України) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливе лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 Господарського процесуального кодексу України) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в судове засідання господарського суду без поважних причин.

За змістом частини четвертої пункту 3.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Матеріали справи свідчать про невиконання позивачем вимог суду щодо надання доказів без поважних причин, без яких вирішення спору неможливе.

Отже, позовна заява підлягає залишенню без розгляду у зв'язку з неподанням позивачем без поважних причин витребуваних судом документів, необхідних для вирішення спору.

Після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

З урахуванням викладеного, заява відповідача про залучення третьої особи задоволенню не підлягає.

Щодо судового збору суд зазначає таке.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у звязку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Отже, клопотання позивача про повернення судового збору задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 32-33, 43, п. 5 ч. 1 ст. 81, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Залишити позов без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття 18.07.2016 року та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом п'яти днів з дня, наступного за днем її прийняття.

Суддя ОСОБА_3