номер провадження справи 24/25/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2016 Справа № 908/1144/16

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Українська торгова компанія № 1 (юридична адреса: 69118, АДРЕСА_1; )

до відповідача: приватного акціонерного товариства Приазовкурорт в особі філії приватного акціонерного товариства Приазовкурорт Клінічний санаторій Великий Луг (юридична адреса: 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Котляревського-Волкова, 12/24; )

про стягнення суми

суддя Азізбекян Т.А.

У засіданні приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 04.05.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 05/60 від 16.01.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

26.04.2016р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю Українська торгова компанія № 1 з до приватного акціонерного товариства Приазовкурорт в особі філії приватного акціонерного товариства Приазовкурорт Клінічний санаторій Великий Луг про стягнення з відповідача 93 618,92 грн., з яких: 83 975,13 грн. основного боргу, 2 435,93 грн. інфляції та 1 207,86 грн. 3% річних.

Ухвалою від 26.04.2016р. судом порушено провадження у справі № 908/1144/16, присвоєно провадженню номер 24/25/16, справу призначено до розгляду на 23.05.2016р.

Розгляд справи неодноразово відкладався на 20.06.2016р., 21.06.2016р. та на 29.06.2016р.

Ухвалою суду від 29.06.2016р. строк вирішення строк продовжено в порядку ст. 69 ГПК України на п'ятнадцять днів. Розгляд справи призначено на 11.07.2016р.

Судове засідання 11.07.2016р. проводилося без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

23.05.2016р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за договором на постачання продуктів харчування № 121015 від 12.10.2015р. у розмірі 83 975,13 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 260,74 грн., 3% річних від суми боргу у розмірі 826,38 грн. за період з 01.01.2016р. по 23.05.2016р. В іншій частині позовні вимоги залишити без змін.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, прийнята судом та задоволена.

У засіданні суду 11.07.2016р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та пояснив наступне: 12.10.2015р. між сторонами укладено договір № 121015 на постачання продуктів харчування терміном дії до 31.12.2015р., на виконання умов якого позивач передав відповідачу харчову продукцію на загальну суму 113 673,75 грн. Відповідач провів з позивачем розрахунки частково за поставлений товар у розмірі 29 998,62 грн. Решта вартості продукції відповідачем не сплачено, у звязку з чим сума основного боргу складає 83 975,13 грн. За прострочення виконання грошового зобовязання відповідачу нараховано 1 260,74 грн. інфляції та 826,38 грн. 3% річних за період з 01.01.2016р. по 23.05.2016р. Враховуючи викладене, позивач просить суд, на підставі ст. ст. 173, 193, 198, 216, 218, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 509, 525, 526, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, позов задовольнити. Також позивач просить суд стягнути з відповідача 6 000,00 грн. послуг адвоката.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 18.05.2016р. № 05/974, який наданий суду 23.05.2016р. вказує на те, що за умовами спірного договору встановлювалися строки оплати -60 календарних днів з дня отримання рахунку покупцем. Враховуючи те, що у позивача відсутні докази направлення (вручення) рахунків, відповідачу не можливо визначити дату з якої він мав би виконати зобовязання, а саме сплати за отриманий товар та дату з якої позивач має право нараховувати штрафні санкції. Також відповідач заперечує проти стягнення 6 000,00 грн. адвокатських послуг, оскільки витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав. Крім того, відповідач просить суд звільнити від сплати штрафних санкцій та оплати послуг адвоката у звязку з важкою фінансовою ситуацією.

11.07.2016р. відповідачем надані суду письмові пояснення, в яких останній зазначив, що позивачем надано докази направлення рахунків 16.05.2016р., а отже у відповідача строк оплати в 60 календарних днів починається з 19.05.2016р, отже строк сплати за товар не настав. Позивачем не надано суду доказів надання рахунків за період з 16.11.2015р. по 27.11.2015р., які б свідчили про порушення відповідачем строків оплати за отриманий товар відповідно до п.3.2 договору. На думку відповідача на день розгляду справи не закінчився строк розрахунків за поставлений товар, а отже позовні вимоги позивача є безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

12.10.2015р. між філією ПрАТ «Приазовкурорт» «Клінічний санаторій «Великий Луг» (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Українська торгова компанія № 1» (Постачальник) укладений договір, за умовами якого (п. 1.1.) Постачальник зобовязується передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити харчову продукцію (ікра червона, фруктові соки, молочні вироби, риба, тощо), визначений в асортименті та зазначений у специфікації (Додаток 1), що додається до цього Договору і є його невідємною частиною.

Пунктом 2.1. договору сторони узгодили, що ціни за поставлені товари визначаються згідно зі специфікацією.

Згідно п. 3.2. договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 60 календарних днів з дати отримання рахунку Покупцем.

Частиною 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, п. п. 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що свої зобовязання за договором № 121015 від 12.10.2015р. щодо поставки товару позивач виконав у повному обсязі, про що свідчать видаткові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи. Всього за договором на постачання продуктів харчування відповідачу передано товару на загальну суму 113 673,75 грн.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, не зважаючи на встановлений договором строк для проведення розрахунків, відповідач зобовязання по оплаті отриманого товару здійснив частково в сумі 29 998,62 грн., про що свідчать банківські виписки. Решта вартості товару у розмірі 83 975,13 грн. відповідачем не сплачена.

Внаслідок чого сума основного боргу за поставлений, але не сплачений товар складає 83 975,13 грн., факт наявності якої підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 5.4 договору, Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати оплату за поставлені товари.

Глава 50 Цивільного кодексу України передбачає підстави та умови припинення зобовязання, зокрема, ст. 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, зобовязання відповідача оплатити отриманий товар не припинено.

На час розгляду справи в суді відповідач доказів оплати товару за договором на постачання продуктів харчування № 121015 від 12.10.2015 р. в сумі 83 975,13 грн. суду не надав.

Судом не приймаються до уваги твердження відповідача стосовно того, що строк оплати за товар не настав, тому як строк оплати безпосередньо повязаний із отриманням відповідачем рахунку. Проте, позивачем не надано суду доказів надання рахунків відповідачу за період з 16.11.2015р. по 27.11.2015р., які би свідчили про порушення строків оплати відповідно до п.3.2 договору.

Встановлено, що товар, поставлений за договором, разом з рахунками-фактури, був прийнятий в день, зазначений у видаткових накладних, що підтверджується підписом представника та печаткою філії відповідача на видаткових накладних. До матеріалів справи долучено належним чином засвідчені копії рахунків-фактури.

В судовому засіданні 23.05.2016р. відповідачем було визнано факт прийняття продукції, не надано жодного документального доказу стосовно того, що продукція, яка була поставлена позивачем не була прийнята покупцем.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 3.2. договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 60 календарних днів з дати отримання рахунку покупцем (ПрАТ «Приазовкурорт»). При цьому, відповідно до п. 3.5. договору, первинні бухгалтерські документи підписуються та оформлюються уповноваженими особами філії ПрАТ «Приазовкурорт» «Клінічний санаторій «Великий Луг».

В договорі відсутня умова про те, що ТОВ «Українська торгова компанія № 1» зобовязано надсилати ПрАТ «Приазовкурорт» платіжні вимоги-доручення або інші розрахункові документи.

Відповідач провів розрахунки частково у розмірі 29 998,62 грн. за видатковими накладними, що підтверджується банківською випискою від 29.10.2015р., в графі «Призначенням платежу» якої посилання на рахунки № УТ -1210004 від 12.10.2015р., № УТ -1210005 від 12.10.2015р., № УТ -1210006 від 12.10.2015р., № УТ -1310003 від 13.10.2015р., № УТ -1310004 від 13.10.2015р., № УТ -1510004 від 15.10.2015р., № УТ -1910003 від 19.10.2015р., № УТ -1910006 від 19.10.2015р., № УТ -2610002 від 26.10.2015р. (всі - платіжне доручення № 1592 від 29.10.2015р. на суму 32 412,25 грн.).

Відтак, посилання відповідача в платіжних дорученнях на конкретні рахунки є доказом отримання рахунків за договором на постачання продуктів харчування № 121015 покупцем. Разом з тим, відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт отримання ним рахунків-фактур під час прийняття товару, та не надав жодних пояснень з приводу проведених ним розрахунків.

Рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Наявність чи відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплатити товар.

Видаткові накладні містять реквізити поточного банківського рахунка, необхідні для оплати поставленого товару, а не надіслання платіжних-вимог доручень або інших розрахункових документів не є необхідною умовою виконання, що надає зобовязаній стороні право відмовитися від виконання зобовязання з оплати поставленого товару.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Відповідач не довів суду, у встановленому законом порядку, належне виконання договірних зобовязань та не спростував доводів позивача.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 83 975,13 грн. основного боргу та наявністю підстав для задоволення позову в цій частині.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 1 260,74 грн. інфляції та 826,38 грн. 3% річних за загальний період з 01.01.2016р. по 23.05.2016р.

Факт прострочення виконання грошового зобовязання матеріалами справи доведено. Вимоги в частині стягнення 1 260,74 грн. інфляції та 826,38 грн. 3% річних є законними та задовольняються судом.

Також позивач просить стягнути з відповідача 6 000,00 грн. судових витрат, повязаних з наданням послуг адвоката.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. У контексті цієї норми, судові витрати за участю адвоката при розгляді справи підлягають сплаті у випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 08.02.2016р. адвокатом ОСОБА_3, акт виконаних робіт на суму 6 000,00 грн. до цього договору., докази сплати суми правових послуг адвокату ОСОБА_3. (платіжне доручення від 11.04.2016р. № 559), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2049. Отже, позивачем надано належні докази, що підтверджують понесення витрат по оплаті послуг адвоката.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у справі відносяться на відповідача в сумі 1 378,00 грн. судовий збір та 6 000,00 грн. - оплата послуг адвоката.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-5, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» в особі філії приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» «Клінічний санаторій «Великий Луг» (юридична адреса: 71100, м. Бердянськ, Запорізька область, вул. Котляревського-Волкова. 12/24, , п/р 4007 в АТ «Райфайзен Банк «ОСОБА_3», МФО 380805, ІПН 28) на користь товариство з обмеженою відповідальністю «Українська торгова компанія № 1» (юридична адреса: 69118, АДРЕСА_1, р/р 4740 в ЗРУ КБ «ПриватБанк», МФО 313399, , ІПН 75) 83 975 (вісімдесят три тисячі девятсот сімдесят пять) грн. 13 коп. основного боргу, 1 260 (одна тисяча двісті шістдесят) грн. 74 коп. інфляції, 826 (вісімсот двадцять шість) грн. 38 коп. 3% річних, 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.00 коп. судового збору та 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. послуг адвоката.

Видати наказ.

Суддя Т.А. Азізбекян

Повне рішення складено 20.07.2016р.