ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.07.2016 Справа № 905/2059/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Уханьовій О.О. при секретарі судового засідання Конько В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Вельт смт.Слобожанське

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю Ессенс-Преміум

м. Маріуполь

відповідача 2 - Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Дніпро м. Київ

про визнання недійсним кредитного договору

за участю представників сторін :

від позивача не явився,

від відповідача 1 не явився,

від відповідача 2 ОСОБА_2 довіреність №609 від 27.10.2015р.

Суть справи:

29.06.2016р. до господарського суду Донецької області надійшла позовна заява ТОВ Вельт смт.Слобожанське до ТОВ Ессенс-Преміум м. Маріуполь, ПАТ ОСОБА_1 Дніпро м. Київ про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що кредитним договором передбачені різні розміри процентів, але з його змісту неможливо визначити, який тип процентної ставки встановлений за кредитом. Умови кредитного договору щодо встановлення різних розмірів процентів за кредитом не відповідають умовам застосування фіксованої або змінюваної процентної ставки за кредитом. Також зазначив, що кредитний договір суперечить вимогам ЦК України та порушує права та інтереси позивача, як іпотекодавця, який забезпечив виконання зобовязань відповідача 1 перед відповідачем 2 щодо своєчасного погашення кредиту, сплати процентів та пені по кредитному договору.

11.07.2016р. від відповідача 2 надійшло клопотання про припинення провадження по справі у звязку з тим, що рішенням господарського суду м. Києва від 30.03.2016р. по справі №910/2692/16, залишеним в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016р., відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Азовнефтепродукт» до ТОВ Ессенс-Преміум, ПАТ ОСОБА_1 Дніпро про визнання кредитного договору №291013-КЛВ від 29.10.2013р. недійсним.

12.07.2016р. від позивача надійшло клопотання №11/07-2 від 11.07.2016р. про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку представника.

Суд відхиляє дане клопотання з огляду на те, що, по-перше, позивач не надав доказів на підтвердження викладених в клопотанні обставин, а по-друге, з метою запобігання затягування розгляду справи та зловживанню процесуальними правами.

12.07.2016р. від позивача надійшли додаткові письмові пояснення №11/07-1 від 11.07.2016р., які судом залучені до матеріалів справи.

Представник відповідача 2 в судове засідання 20.07.2016р. явився, проти клопотання позивача про відкладення розгляду справи категорично заперечив, посилаючись на факт зловживання позивачем своїми процесуальними правами, оскільки в провадженні господарського суду Донецької області знаходяться декілька справ за позовами відповідача 2 до відповідача 1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, намагається ухилитися від виконання зобовязань та створює тяганину в розгляді даних справ. Також надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні.

Відповідач 1 в судове засідання 20.07.2016р. не явився, про причину неявки не повідомив, додаткових документів до матеріалів справи не надав, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Господарський суд вирішує спір по суті без явки представників позивача та відповідача 1 на підставі ст.75 ГПК України за наявними в матеріалах справи документами, оскільки вони є достатніми для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору по даній справі є вимога позивача про визнання недійсним кредитного договору № 291013-КЛВ від 29.10.2013р.

Підставою є порушення прав та інтересів позивача, як іпотекодавця, який забезпечив виконання зобовязань ТОВ Ессенс-Преміум, ПАТ ОСОБА_1 Дніпро щодо своєчасного погашення кредиту, сплати процентів та пені по кредитному договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

29.10.2013р. ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро» (далі - банк, відповідач-2) та ТОВ «Ессенс-Преміум» (далі - позичальник, відповідач-1) підписали кредитний договір №291013-КЛВ, відповідно до умов якого, банк на умовах цього договору відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України з лімітом кредитування в сумі 10000000,00грн. для поповнення обігових коштів, проведення документарних операцій, а позичальник зобов'язується повернути кредит у строки, встановлені графіком, але не пізніше 28.02.2014р. та сплатити проценти за користування наданим кредитом.

Пунктом 1.4 договору зазначено, що процентна ставка за користування кредитами встановлюється у розмірі 20% процентів річних. Сторони домовились, що у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за денм погашення кредиту згідно цього договору і до дня фактичного повернення кредиту позичальником встановлюється в розмірі 25 % процентів річних за користування кредитними ресурсами, що надані в гривні.

Відповідно до п.1.6 договору порядок оплати банку нарахованих процентів за користування кредитами здійснюється позичальником відповідно до п.2.3 цього договору щомісячно, в період сплати процентів, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами для закриття цього договору.

Відповідно до п.2.3.2 Кредитного договору проценти за користування кредитами, наданими за цим договором, нараховуються банком та сплачуються позичальником щомісячно в останній робочий день поточного місяця, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами для закриття цього договору (достроково або при настанні строку погашення), але не пізніше дати погашення кредитів, вказаної в пункті 1.1 цього договору, виходячи із суми заборгованості на позичковому рахунку та процентної ставки, вказаної в п. 1.4 цього договору.

Пунктом 3.1.14 договору передбачено право банку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом у залежності від зміни ставок на грошовому ринку і облікової ставки НБУ. У цьому випадку банк сповіщає позичальника за 10 робочих днів про такі зміни. У тому разі, якщо позичальник погоджується на зміни вказані в цьому пункті, сторони діють відповідно до п.5.3 цього договору. У разі незгоди позичальника з розміром нової процентної ставки банк має право вимагати дострокового повернення кредитів і сплати процентів за фактичний час користування кредитами.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до закінчення строку, зазначеного в п.1.1. цього договору, а в невиконаній частині до повного виконання зобовязань сторонами за цим договором. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії цього договору (п.п. 5.1.,5.2. договору).

Згідно з п.5.3 договору усі зміни та доповнення умов цього договору здійснюються в письмовій формі, підписуються уповноваженими на це представниками сторін і скріплюються печатками обох сторін, за винятком випадків односторонньої зміни умов, передбачених цим договором.

Дослідивши договір, господарський суд прийшов до висновку, що сторонами в даному кредитному договорі погоджені всі істотні умови, відсутні докази його припинення або визнання недійсним, тому зазначений договір є укладеним та обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору банком надані позичальнику кредитні кошти в розмірі 10000000,00грн., що підтверджується виписками по рахункам, які наявні в матеріалах справи та нараховані відсотки, які частково оплачені.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду м. Києва від 30.03.2016р. по справі №910/2692/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016р., відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Азовнефтепродукт» до ТОВ Ессенс-Преміум, ПАТ ОСОБА_1 Дніпро про визнання кредитного договору №291013-КЛВ від 29.10.2013р. недійсним

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Господарський суд, вирішуючи спір по суті, виходить з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до положень п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначено судом вище, відповідачами підписаний кредитний договір №291013-КЛВ, відповідно до умов якого, банк на умовах цього договору відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України з лімітом кредитування в сумі 10000000,00грн. для поповнення обігових коштів, проведення документарних операцій, а позичальник зобов'язується повернути кредит у строки, встановлені графіком, але не пізніше 28.02.2014р. та сплатити проценти за користування наданим кредитом.

З системного аналізу вищевикладених положень, суд дійшов висновку, що між сторонами склалися кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного кодексу України.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк договору.

З урахуванням викладеного, істотними умовам кредитного договору, як господарського, відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди (дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2008 у справі №22/268).

Судом встановлено, що сторони, укладаючи кредитний договір №291013-КЛВ від 29.10.2013р. погодили всі істотні умови для даного виду, зокрема суму кредиту, строки повернення кредитних коштів, розміри процентів та порядок їх сплати, строк дії договору.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Пунктом 2.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладаючи кредитний договір, сторони погодили (п. 1.4), що позивач сплачує відповідачу проценти в розмірі 20 % річних.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Крім того, пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно цього договору і до дня фактичного повернення кредиту позичальником встановлюється в розмірі 25 % процентів річних за користування кредитними ресурсами, що надані в гривні.

В пункті 3.1.14 договору передбачено право банку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом у залежності від зміни ставок на грошовому ринку і облікової ставки НБУ. У цьому випадку банк сповіщає позичальника за 10 робочих днів про такі зміни. У тому разі, якщо позичальник погоджується на зміни вказані в цьому пункті, сторони діють відповідно до п.5.3 цього договору. У разі незгоди позичальника з розміром нової процентної ставки банк має право вимагати дострокового повернення кредитів і сплати процентів за фактичний час користування кредитами.

У пункті 2.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 24.11.2014 №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", з метою забезпечення однакового і правильного вирішення господарськими судами спорів, що виникають з кредитних договорів, господарським судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо права банку змінювати в односторонньому порядку умови кредитного договору, зокрема підвищувати розмір процентної ставки за таким договором, господарським судам слід враховувати приписи статті 1056-1 ЦК України, згідно з якими банку забороняється збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за кредитним договором (або встановлений кредитним договором порядок сплати змінюваної процентної ставки) за відсутності згоди на це позичальника. У розгляді відповідних справ господарським судам необхідно з'ясовувати: чи було передбачено збільшення розміру процентної ставки основним кредитним договором; чи були виконані банком усі умови договору у відповідній частині та чи дотримано порядок узгодження зазначеного питання з позичальником. У разі якщо кредитним договором передбачено обов'язкове вчинення відповідного правочину щодо зміни умов договору в письмовій формі, судам необхідно враховувати приписи статей 639, 654, 1055 ЦК України.

Також, пунктом п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", визначено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

Отже, підписавши кредитний договір, його сторони домовились про умови застосування процентної ставки за користування кредитом в розмірі 25 % річних у разі невиконання позичальником певних умов договору.

Таким чином, сторони кредитного договору укладаючи договір передбачили можливість збільшення розміру процентної ставки та умови за яких можливе таке збільшення, а також передбачили можливість вносити зміни у кредитний договір, за погодженням сторін, у разі зміни кредитної політики, ставок на грошовому ринку і облікової ставки НБУ, та у разі незгоди позичальника на зміну процентної ставки та не підписання позичальником відповідних змін до договору, сторони погодили, що банк має право вимагати дострокового повернення кредитів і сплати процентів за фактичний час користування кредитами.

Суд, також, зазначає, що підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зобов'язався своєчасно повернути одержаний кредит, сплатити нараховані проценти, комісії, тощо, на умовах, встановлених кредитним договором та є обізнаним щодо наслідків порушення своїх зобов'язань.

Зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК (п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин").

Крім того, суд зазначає, що позивач посилався на договір іпотеки, за яким він забезпечив виконання зобовязань відповідача 1 перед відповідачем 2 щодо своєчасного погашення кредиту, сплати процентів та пені по кредитному договору, проте так і не навів обґрунтування щодо того, в чому саме полягає порушення його прав та не надав цей договір до матеріалів справи.

Враховуючи вищезазначене господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Стосовно заявленого відповідачем 2 клопотання про припинення провадження по справі у звязку з тим, що рішенням господарського суду м. Києва від 30.03.2016р. по справі №910/2692/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016р., відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Азовнефтепродукт» до ТОВ Ессенс-Преміум, ПАТ ОСОБА_1 Дніпро про визнання кредитного договору №291013-КЛВ від 29.10.2013р. недійсним, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Суд зауважує, що по справі №910/2692/16 вирішений спір за позовом ТОВ «Азовнефтепродукт» до ТОВ Ессенс-Преміум, ПАТ ОСОБА_1 Дніпро про визнання кредитного договору №291013-КЛВ від 29.10.2013р. недійсним, тобто склад сторін не є тотожнім, а саме, відрізняється позивач, відповідно ст.80 ГПК України застосуванню не підлягає, тому суд відмовляє в задоволенні даного клопотання та вирішує даний спір по суті.

Приймаючи до уваги, що у позові відмовлено в повному обсязі, спір виник з вини позивача на нього покладається сплачений судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України.

На підставі Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, ст.ст.33,49,82,84,85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Вельт смт.Слобожанське до Товариства з обмеженою відповідальністю Ессенс-Преміум м. Маріуполь, Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Дніпро м.Київ про визнання недійсним кредитного договору в повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Повний текст рішення підписаний 20.07.2016р.

Суддя О.О. Уханьова