РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2016Справа №910/20713/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА-5»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика»

про стягнення заборгованості у розмірі 73 328,83 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Гіневська-Фареник М.О. (довіреність б/н від 10.03.2016);

від відповідача: Скляр М.С. (довіреність б/н від 13.05.2015)

В С Т А Н О В И В:

11.08.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА-5» (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 35 881,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що 29.10.2014 між ним та відповідачем, як власником квартири № 86, розташованої в будинку № 13 по вул. Старонаводницька в м. Києві (далі - квартира № 86), був укладений договір на надання житлово-комунальних послуг № УЖ/Р5-10/29/10/14 (далі - договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався надавати відповідачу послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (далі - послуги), а відповідач зобов'язувався вказані послуги оплачувати вчасно і в повному обсязі.

Проте, відповідач зобов'язання, взяті на себе згідно з умовами договору, не виконав, послуги, надані позивачем, не оплатив.

Вважаючи, що його права порушені позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 15 746,93 грн основного боргу, 15 036,54 грн пені, інфляційну складову боргу в розмірі 4 301,09 грн та три проценти річних у сумі 796,74 грн.

Провадження у справі № 910/20713/15 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2015 та призначено її розгляд на 02.09.2015.

01.09.2015 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, витребуваних ухвалою суду від 13.08.2015, яке судом було задоволено.

Зокрема, представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що є власником квартири № 86, проте у вказаній квартирі проживають сторонні особи, які не бажають її звільняти. Тому відповідачем не здійснювалась оплата житлово-комунальних послуг. Крім того, відповідач зазначив, що розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційної складової боргу виконані позивачем з порушенням вимог чинного законодавства, у зв'язку з цим відповідачем були наведені власні розрахунки вказаних позовних вимог. Також відповідач вказав, що в порядку адміністративного провадження розглядаються: справа № 826/1435/15 щодо правомірності відмови позивача в наданні відповідачу довідки про місце реєстрації та склад сім'ї (форма 3), зокрема, по квартирі № 86; справа № 826/2776/15 щодо правомірності державної реєстрації права власності відповідача на квартиру № 86. Враховуючи викладене, вважав позов необґрунтованим, просив суд у його задоволенні відмовити.

02.09.2015 у судовому засіданні представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 провадження у справі № 910/20713/15, на підставі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зупинено до вирішення пов'язаної з нею адміністративної справи № 826/2776/15.

10.05.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про поновлення провадження у справі, у зв'язку з тим, що за результатами перегляду справи № 826/2776/15 Вищим адміністративним судом України була винесена ухвала від 24.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 провадження у справі № 910/20713/15 поновлено, розгляд справи призначено на 30.05.2015.

30.05.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено.

Від представника відповідача через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення, в яких відповідач зазначив, що в межах розгляду справи № 826/2776/15 судами було встановлено, що державна реєстрація права власності відповідача, зокрема, на квартиру № 86 відбулась відповідно до вимог чинного законодавства. Вказав, що квартиру № 86 до цього часу займають сторонні особи, які не бажають її звільняти. З метою встановлення кола осіб, які проживають у квартирі № 86 відповідач звернувся до позивача із заявою про надання довідки про місце реєстрації та склад сім'ї (форма 3), зокрема, по квартирі № 86. Проте, позивач у наданні вказаної довідки відповідачу відмовив, чим, на думку відповідача, позбавив його конституційного права на вільне розпорядження своїм нерухомим майном. Враховуючи викладене, відповідач оплату послуг за договором не здійснював.

У судовому засіданні представники сторін надали пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 ГПК України, було відкладено на 15.06.2016.

15.06.2016 у судовому засіданні представники сторін надали пояснення по суті спору, представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, витребуваних ухвалою суду від 30.05.2016, яке судом було задоволено. Крім того, представниками сторін було подано спільне клопотання про продовження строку розгляду спору, яке було задоволено судом на підставі ст. 69 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 ГПК України, було відкладено на 04.07.2016.

29.06.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли письмове підтвердження про ненадходження грошових коштів від відповідача, а також заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача 35 461,90 грн основного боргу, 32 658,12 грн пені, інфляційну складову боргу в розмірі 4 363,88 грн та три проценти річних у сумі 844,94 грн. Вказана заява, на підставі ст. 22 ГПК України, була прийнята судом до розгляду.

04.07.2016 представник позивача в судовому засіданні надав письмові пояснення щодо строків розрахунку заборгованості, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував, вважав його необґрунтованим та безпідставним, просив суд в його задоволенні відмовити.

У судовому засіданні 04.07.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

17.06.2014 на підставі договору іпотеки від 24.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурашковською О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 3556, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» (далі - відповідач) набуло права власності на квартиру № 86, загальною площею 563,8 кв.м., розташовану в будинку № 13 по вул. Старонаводницька в м. Києві (далі - квартира № 86), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23266197 від 20.06.2014, копія якого наявна в матеріалах справи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.06.2015 по справі № 826/2776/15, зокрема, скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві, на підставі якого було зареєстровано право власності відповідача на квартиру № 86.

Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2015, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.02.2016, вищевказану постанову Окружного адміністративного суду міста Києва скасовано.

Таким чином, в межах розгляду справи № 826/2776/15 судами було встановлено, що державна реєстрація права власності відповідача, зокрема, на квартиру № 86 відбулась відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

29.10.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА-5» (далі - позивач) та відповідачем, як власником квартири № 86, був укладений договір на надання житлово-комунальних послуг № УЖ/Р5-10/29/10/14 (далі - договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався надавати відповідачу послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (далі - послуги), а відповідач зобов'язувався вказані послуги оплачувати вчасно і в повному обсязі.

Відповідно до п. 1.3 договору, розмір щомісячної плати за надання послуг на дату укладення цього договору становить 1 973,30 грн.

Сторони домовились про застосування авансової системи оплати послуг передбачених умовами цього договору. Платежі по авансовій системі вносяться не менш ніж за один місяць до 20 числа місяця, що передує розрахунковому (п. 2.2 договору).

Як вбачається з письмових пояснень, наданих представником позивача 04.07.2016, розрахунок заборгованості здійснювався ним за період з 29.10.2014 по 31.05.2016.

Враховуючи наведений позивачем період розрахунку заборгованості, а також положення п. 2.2 договору, суд встановив, що позивач просить суд стягнути заборгованість з оплати наданих ним послуг за період з листопада 2014 по травень 2016.

При цьому вартість послуг, наданих у листопаді 2014 склала 1 933,83 грн, оскільки, як зазначено у письмових поясненнях, поданих представником позивача 04.07.2016, розмір заборгованості за перший місяць розраховувався за 29 календарних днів. Викладене також підтверджується рахунком на оплату № 1842 від 30.11.2014 на суму 1 933,83 грн, копія якого долучена до матеріалів справи.

Так, за розрахунком суду, розмір заборгованості за комунальні послуги, надані позивачем протягом періоду з листопада 2014 по травень 2016, становить 37 453,23 грн (1 933,83 + 1 973,30 х 18 місяців (з грудня 2014 по травень 2016).

Відповідач зобов'язання, взяті на себе згідно з умовами договору, не виконав, послуги, надані позивачем протягом спірного періоду, не оплатив.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду та, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, поданої 29.06.2016, просив суд стягнути з відповідача 35 461,90 грн основного боргу, 32 658,12 грн пені, інфляційну складову боргу в розмірі 4 363,88 грн та три проценти річних у сумі 844,94 грн.

Відповідач позовні вимоги вважав необґрунтованими та безпідставними. У відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях зазначив, що є власником квартири № 86, проте не являється споживачем послуг, що надаються позивачем на підставі договору, оскільки вказану квартиру займають сторонні особи, які не бажають її звільняти. Крім того, позивач, не надавши на вимогу відповідача довідку про місце реєстрації та склад сім'ї (форма 3) по квартирі № 86, позбавив відповідача конституційного права на вільне розпорядження своїм нерухомим майном. У зв'язку цим, відповідач не здійснював оплату житлово-комунальних послуг, наданих позивачем за договором.

Щодо наведених доводів відповідача суд зазначає наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 вказаної статті).

Частиною 1 ст. 202 ГК встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Представник відповідача документів, які б підтверджували оплату відповідачем заборгованості перед позивачем, суду не надав.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Частиною 1 ст. 36 ГПК України встановлено, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідач документів, які б підтвердили, що протягом спірного періоду квартиру № 86 займали сторонні особи, а відповідач вказаною квартирою не користувався та, відповідно, послуги, надані позивачем не отримував, суду не надав.

Крім того, статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже відповідно до наведеного положення Закону, тягар утримання майна покладається законодавцем саме на власника цього майна.

Судом встановлено, що право власності відповідача на квартиру № 86 зареєстроване в установленому законом порядку 17.06.2014, а договір на надання житлово-комунальних послуг був укладений із позивачем 29.10.2014, тобто після набуття відповідачем права власності на квартиру № 86.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами договору на надання житлово-комунальних послуг № УЖ/Р5-10/29/10/14 від 29.10.2014 на відповідача, як сторону вказаного договору, покладено обов'язок оплачувати послуги, надані на його підставі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що доводи відповідача спростовані, а вимога позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому суд зазначає, що здійснивши перерахунок основного боргу суд встановив, що його розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. З приводу наведеного суд зазначає, що пунктом 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарському суду при прийнятті рішення надано право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Проте, відповідного клопотання позивачем, як заінтересованою особою, суду не надано, а тому, враховуючи, що у правовідносинах сторін спору має місце допущене відповідачем порушення зобов'язання, вимога про стягнення з відповідача основного боргу підлягає задоволенню судом у розмірі, заявленому позивачем, а саме 35 461,90 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 32 658,12 грн пені, інфляційну складову боргу в розмірі 4 363,88 грн та три проценти річних у сумі 844,94 грн.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 2.1 договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Сторони домовились про застосування авансової системи оплати послуг передбачених умовами цього договору. Платежі по авансовій системі вносяться не менш ніж за один місяць до 20 числа місяця, що передує розрахунковому (п. 2.2 договору).

Судом встановлено, що відповідач послуги, надані позивачем протягом спірного періоду, не оплатив, тобто допустив порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором за несвоєчасне внесення платежів за послуги - шляхом сплати пені у розмірі 1% від суми простроченого платежу, яка нараховується за кожний день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу (п. 4.1.2 договору).

Разом з тим, статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

А пунктом 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 (далі - постанови Пленуму ВГСУ № 14) роз'яснено, що за приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Водночас, судом встановлено, що умови договору не містять положення, яке передбачає подовження строку нарахування штрафних санкцій у вигляді пені.

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, доданого позивачем до заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач вказав день початку нарахування штрафних та фінансових санкцій для кожного чергового платежу, а також загальну кількість днів нарахування вказаних санкцій.

Врахувавши вищевказані відомості, суд встановив, що позивач здійснював нарахування штрафних та фінансових санкцій по 26.06.2016, при цьому початок нарахування вказаних санкцій для заборгованості за послуги, надані у листопаді 2014, визначений позивачем з 29.10.2014.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд встановив, що він виконаний не вірно, з порушеннями вимог чинного законодавства. У зв'язку з цим судом був здійснений власний розрахунок пені:

Період нарахуванняОблікова ставка НБУ (%)Розмір заборгованості (грн)Розмір пені (грн)
послуги, надані у листопаді 2014
29.10.2014-12.11.201412,51933,8319,87
13.11.2014-05.02.201514,01933,83126,10
06.02.2015-03.03.201519,51933,8353,72
04.03.2015-21.04.201530,01933,83155,77
послуги, надані у грудні 2014
21.11.2014-05.02.201514,01973,30116,56
06.02.2015-03.03.201519,51973,3054,82
04.03.2015-21.05.201530,01973,30256,26
послуги, надані у січні 2015
21.12.2014-05.02.201514,01973,3071,15
06.02.2015-03.03.201519,51973,3054,82
04.03.2015-21.06.201530,01973,30356,82
послуги, надані у лютому 2015
21.01.2015-05.02.201514,01973,3024,22
06.02.2015-03.03.201519,51973,3054,82
04.03.2015-21.07.201530,01973,30454,13
послуги, надані у березні 2015
21.02.2015-03.03.201519,51973,3023,19
04.03.2015-21.08.201530,01973,30554,69
послуги, надані у квітні 2015
21.03.2015-27.08.201530,01973,30519,00
28.08.2015-21.09.201527,01973,3072,99
послуги, надані у травні 2015
21.04.2015-27.08.201530,01973,30418,45
28.08.2015-24.09.201527,01973,3081,74
25.09.2015-21.10.201522,01973,3064,23
послуги, надані у червні 2015
21.05.2015-27.08.201530,01973,30321,13
28.08.2015-24.09.201527,01973,3081,74
25.09.2015-21.11.201522,01973,30137,97
послуги, надані у липні 2015
21.06.2015-27.08.201530,01973,30220,58
28.08.2015-24.09.201527,01973,3081,74
25.09.2015-21.12.201522,01973,30209,33
послуги, надані у серпні 2015
21.07.2015-27.08.201530,01973,30123,26
28.08.2015-24.09.201527,01973,3081,74
25.09.2015-21.01.201622,01973,30283,07
послуги, надані у вересні 2015
21.08.2015-27.08.201530,01973,3022,71
28.08.2015-24.09.201527,01973,3081,74
25.09.2015-21.02.201622,01973,30356,82
послуги, надані у жовтні 2015
21.09.2015-24.09.201527,01973,3011,68
25.09.2015-21.03.201622,01973,30425,80
послуги, надані у листопаді 2015
21.10.2015-21.04.201622,01973,30437,69
послуги, надані у грудні 2015
21.11.2015-21.04.201622,01973,30363,95
22.04.2016-21.05.201619,01973,3061,63
послуги, надані у січні 2016
21.12.2015-21.04.201622,01973,30292,59
22.04.2016-26.05.201619,01973,3071,90
27.05.2016-21.06.201618,01973,3050,60
послуги, надані у лютому 2016
21.01.2016-21.04.201622,01973,30218,85
22.04.2016-26.05.201619,01973,3071,90
27.05.2016-23.06.201618,01973,3054,50
24.06.2016-26.06.201616,51973,305,35
послуги, надані у березні 2016
21.02.2016-21.04.201622,01973,30145,11
22.04.2016-26.05.201619,01973,3071,90
27.05.2016-23.06.201618,01973,3054,50
24.06.2016-26.06.201616,51973,305,35
послуги, надані у квітні 2016
21.03.2016-21.04.201622,01973,3076,12
22.04.2016-26.05.201619,01973,3071,90
27.05.2016-23.06.201618,01973,3054,50
24.06.2016-26.06.201616,51973,305,35
послуги, надані у травні 2016
21.04.2016-21.04.201622,01973,302,38
22.04.2016-26.05.201619,01973,3071,90
27.05.2016-23.06.201618,01973,3054,50
24.06.2016-26.06.201616,51973,305,35
Всього8220,48

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені є обґрунтованою, проте підлягає задоволенню у розмірі меншому ніж визначено позивачем, а саме - 8 220,48 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунок трьох процентів річних, наданий позивачем, суд встановив, що він виконаний не вірно. У зв'язку з цим судом був здійснений власний розрахунок трьох процентів річних:

Послуги, надані уПеріод нарахуванняКількість днів простроченняРозмір заборгованості (грн)Розмір 3% річних (грн)
листопаді 201429.10.2014-26.06.3,8396,48
грудні 201421.11.2014-26.06.3,3094,72
січні 201521.12.2014-26.06.3,3089,85
лютому 201521.01.2015-26.06.3,3084,82
березні 201521.02.2015-26.06.3,3079,80
квітні 201521.03.2015-26.06.3,3075,26
травні 201521.04.2015-26.06.3,3070,23
червні 201521.05.2015-26.06.3,3065,36
липні 201521.06.2015-26.06.3,3060,33
серпні 201521.07.2015-26.06.3,3055,47
вересні 201521.08.2015-26.06.3,3050,44
жовтні 201521.09.2015-26.06.3,3045,41
листопаді 201521.10.2015-26.06.3,3040,55
грудні 201521.11.2015-26.06.3,3035,52
січні 201621.12.2015-26.06.3,3030,65
лютому 201621.01.2016-26.06.3,3025,63
березні 201621.02.2016-26.06.3,3020,60
квітні 201621.03.2016-26.06.,3015,89
травні 201621.04.2016-26.06.,3010,87
Всього1047,88

Здійснивши перерахунок трьох процентів річних з урахуванням періодів, наведених позивачем у його розрахунку, суд встановив, що їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. З приводу наведеного суд зазначає, що пунктом 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарському суду при прийнятті рішення надано право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Проте, відповідного клопотання позивачем, як заінтересованою особою, суду не надано, а тому, враховуючи, що у правовідносинах сторін спору має місце допущене відповідачем порушення зобов'язання, вимога про стягнення з відповідача трьох процентів річних підлягає задоволенню судом у розмірі, заявленому позивачем, а саме 844,94 грн.

Пунктом 3.2 постанови Пленуму ВГСУ № 14 роз'яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30, лист Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р).

Дослідивши розрахунок інфляційної складової боргу, наданий позивачем, суд встановив, що він виконаний не вірно, з порушеннями вимог чинного законодавства та умов договору. У зв'язку з цим судом був здійснений власний розрахунок вказаної позовної вимоги:

Послуги, надані уПеріод нарахуванняЗастосовуються індекси інфляціїРозмір заборгованості (грн)Розмір інфляційної складової боргу (грн)
листопаді 201429.10.2014-26.06.2016з 11.2014 по 06.20161933,831118,93
грудні 201421.11.2014-26.06.2016з 12.2014 по 06.20161973,301083,68
січні 201521.12.2014-26.06.2016з 01.2015 по 06.20161973,30994,64
лютому 201521.01.2015-26.06.2016з 02.2015 по 06.20161973,30905,40
березні 201521.02.2015-26.06.2016з 03.2015 по 06.20161973,30760,51
квітні 201521.03.2015-26.06.2016з 04.2015 по 06.20161973,30494,04
травні 201521.04.2015-26.06.2016з 05.2015 по 06.20161973,30191,03
червні 201521.05.2015-26.06.2016з 06.2015 по 06.20161973,30144,44
липні 201521.06.2015-26.06.2016з 07.2015 по 06.20161973,30136,00
серпні 201521.07.2015-26.06.2016з 08.2015 по 06.20161973,30157,31
вересні 201521.08.2015-26.06.2016з 09.2015 по 06.20161973,30174,49
жовтні 201521.09.2015-26.06.2016з 10.2015 по 06.20161973,30126,20
листопаді 201521.10.2015-26.06.2016з 11.2015 по 06.20161973,30153,86
грудні 201521.11.2015-26.06.2016з 12.2015 по 06.20161973,30112,15
січні 201621.12.2015-26.06.2016з 01.2016 по 06.20161973,3097,65
лютому 201621.01.2016-26.06.2016з 02.2016 по 06.20161973,3079,18
березні 201621.02.2016-26.06.2016з 03.2016 по 06.20161973,3087,42
квітні 201621.03.2016-26.06.2016з 04.2016 по 06.20161973,3067,02
травні 201621.04.2016-26.06.2016з 05.2016 по 06.20161973,30-1,98
Всього6881,97

Здійснивши перерахунок інфляційної складової боргу з урахуванням рекомендацій Вищого господарського суду України та Верховного Суду України, а також періодів, наведених позивачем у його розрахунку, суд встановив, що її розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Суд зазначає, що позивачем, як заінтересованою особою, не було подано клопотання про застосування судом права на вихід за межі позовних вимог, передбаченого ст. 83 ГПК України, а тому, враховуючи, що у правовідносинах сторін спору має місце допущене відповідачем порушення зобов'язання, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу підлягає задоволенню судом у розмірі, заявленому позивачем, а саме 4 363,88 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що вимоги позивача задоволені судом частково, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 1 218,13 грн.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА-5» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» (01004, м. Київ, Бессарабська площа, буд. 5, ідентифікаційний код 36927264) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА-5» (02068, м. Київ, вул. Г. Ахматової, буд. 3, ідентифікаційний код 32070545) 35 461,90 грн (тридцять п'ять тисяч чотириста шістдесят одну грн 90 коп.) основного боргу; 8 220,48 грн (вісім тисяч двісті двадцять грн 48 коп.) пені; інфляційну складову боргу в розмірі 4 363,88 грн (чотири тисячі триста шістдесят три грн 88 коп.); три проценти річних у сумі 844,94 грн (вісімсот сорок чотири грн 94 коп.); 1 218,13 грн (одну тисячу двісті вісімнадцять грн 13 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13 липня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань