Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "12" липня 2016 р. Справа № 906/442/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 01.02.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 12.05.2016;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (м. Житомир)

До Квартирно - експлуатаційного відділу міста Житомир (м. Житомир)

про стягнення 7237503,60 грн.

Спір розглянуто у більш тривалий термін ніж передбачено ст. 69 ГПК України.

Позивач подав позов про стягнення з відповідача боргу в розмірі 7237503,60грн., з яких: 6863796,10грн. - основного боргу; 309922,76грн. - пені; 21131,09грн. - 3% річних; 42653,65грн. -інфляційних.

12.07.2016 на адресу суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення з підтверджуючими документами.

Також, 12.07.2016 на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення до позовної заяви про стягнення заборгованості за поставлений природний газ.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та в додаткових письмових поясненнях (а.с.3-6, а.с. 94-96).

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав, зазначених у письмових заперечення на позовну заяву та письмових поясненнях (а.с.49-52, а.с.107-108). Зокрема, зауважила, що позивачем безпідставно визначено суму заборгованості, на підставі якої нараховані пеня, 3% річних та інфляційні витрати, оскільки заборгованість виникла внаслідок позадоговірних відносин, по яких не наступив строк оплати. Враховуючи, що КЕВ м. Житомира є бюджетною неприбутковою установою і стягнення штрафних санкцій в розмірах, заявлених позивачем, з урахуванням пені 309922,76грн., 3% річних в сумі 21131,09грн., інфляційних втрат - 42653,65грн. спричинить інтересам держави в особі відповідача значних матеріальних збитків, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, зокрема в частині стягнення штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (постачальник/позивач), Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (далі - ПАТ "Житомигаз", за договором - газорозподільне/ газотранспортне підприємство) та Квартирно - експлуатаційним відділом міста Житомир (споживач/відповідач) було укладено договір № 2015/ТП-БО-700147 на постачання природного газу за регульованим тарифом (а.с.10-12).

Відповідно до умов п.1.1 договору постачальник постачає природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором, для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 2.3 договору обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті споживачем, визначається за підсумками розрахункового періоду на межі балансової належності об'єктів споживача за даними комерційних вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору.

За підсумками розрахункового періоду споживач протягом двох робочих днів погоджує з газорозподільним/газотранспортним підприємством акт про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, який є підставою для оформлення актів приймання-передачі газу між відповідними суб'єктами ринку природного газу (п. 2.5 договору).

За умовами п. 3.1 договору договірні обсяги постачання газу споживачеві наводяться у додатку 3 до Договору (а.с.14).

Згідно п. 3.6 договору послуги з постачання газу підтверджуються підписаним постачальником та споживачем актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі акта про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, складеного споживачем та газорозподільним/газотранспортним підприємством відповідно до пункту 2.5 розділу II Договору.

Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником (п. 3.9 Договору).

За змістом п.4.6 договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду, крім оплати вартості послуг з постачання суб'єктами господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (виходячи з обсягу природного газу, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими суб'єктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води). У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як встановлено в підпункті 5.3.3 пункту 5.3 договору, споживач взяв на себе обов'язок оплачувати постачальнику вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Договір набирає чинності з 1 липня 2015 року та укладається на строк по 31 грудня 2015 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяцем до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають переоформити додаток 3 договору щодо договірних обсягів постачання природного газу, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений строк (п.п.10.1 договору).

Сторонами договору погоджено договірні обсяги постачання природного газу на 2016 рік (додаток 3 договору №2015/ТП-БО-700147 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.09.2015) (а.с.14).

Позивачем було поставлено відповідачу природний газ за січень, лютий, березень 2016 року в кількості 1424820куб.м на загальну суму 11050616,30грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу (а.с. 20-42).

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався частково на загальну суму 4186820,20грн., внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 6863796,10грн.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Такі ж положення містить ст. 526 ЦК України.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ч. ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 6863796,10грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 309922,76грн. пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 даного Закону України визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2.2 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІУ договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Як вбачається з розрахунку (а.с.5), пеню нараховано на заборгованість в сумі 2447924,75грн. за період з 11.02.2016 по 11.02.2016, на заборгованість в сумі 4265365,23грн. за період з 11.03.2016 по 21.04.2016 та на заборгованість в сумі 6863796,10грн. за період з 11.04.2016 по 21.04.2016. Загальна сума пені, за розрахунком позивача, склала 309922,76грн.

Згідно з ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач за поставлений згідно договору №2015/ТП-БО-700147 та додатку №3 до договору обсяг газу розрахувався. Борг в сумі 6863796,10грн. виник за фактично поставлений та спожитий відповідачем газ. Тобто, позивачем здійснено нарахування пені на заборгованістю за природний газ, який поставлявся на підставі договору поставки, вчиненого сторонами у спрощений спосіб, що підтверджується двосторонніми актами приймання-передачі.

Отже, враховуючи відсутність між сторонами правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчиненого у письмовій формі, вимога позивача про стягнення з відповідача пені є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 21131,09грн. - 3% річних за період з 11.02.2016 до 21.04.2016, та 42653,65грн. - інфляційних.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та нараховані 3% річних.

Суд, перевіривши розрахунок позивача (а.с.5), прийшов до висновку, що 3% річних в розмірі 21131,09грн. та інфляційні в сумі 42653,65грн. нараховані позивачем обґрунтовано, тому задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України oбставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Oбов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 6 863 796,10грн. - основного боргу, 21 131,09грн. - 3% річних, 42 653,65грн. - інфляційні нарахування обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33,43,44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно - експлуатаційного відділу міста Житомир (10014, м.Житомир, вул. Адмірала-Щасного, 20, ідентифікаційний код 08492505)

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10002, м. Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, буд.35, ідентифікаційний код 39577504):

- 6 863 796,10грн. - основного боргу,

- 21 131,09грн. - 3% річних,

- 42 653,65грн. - інфляційні нарахування,

- 104 037,85грн. - сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 14 липня 2016 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - відповідачу (за клопотанням)