ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

13.07.16 Справа № 904/1080/16

За заявою: державного підприємства "Східний гірничо - збагачувальний комбінат", м. Жовті Води Дніпропетровської області

про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2016

У справі:

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Прінт Інжінірінг", м. Київ

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення 1 154 096,14 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача ( заявник): ОСОБА_1, № 18/804 від 04 лютого 2016 року, юрисконсульт

С У Т Ь С П О Р У:

05 липня 2016 року державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до господарського суду з заявою, якою просить розстрочити виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2016 у справі №904/1080/16, згідно з графіком погашення боргу:

з 01.06.2016 по 31.05.2016 - 202 894,44грн.,

з 01.07.2016 по 31.07.2016 - 202 894,44грн.,

з 01.08.2016 по 31.08.2016 - 202 894,44грн.,

з 01.09.2016 по 30.09.2016 - 202 894,44грн,

з 01.10.2016 по 31.10.2016 - 202 894,44грн.

Заява мотивована фінансово - економічною кризою, нестабільним державним (бюджетним) фінансуванням та затримками у взаєморозрахунках, що проходять через банківські структури. Заявник посилається на те, що лише станом на 01.04.2016 на підприємстві рахується кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги у сумі 625 608,5тис.грн. та за кредитною лінією у сумі 332 182 тис. грн. Сума, заявлена позивачем до стягнення за даним рішенням, є достатньо великою і сплата всієї суми одразу може призвести до зупинки діяльності боржника. Запровадження заходів примусового стягнення цієї суми призведе до тривалого блокування рахунків підприємства, що, у свою чергу, стане причиною затримки виплати заробітної плати, сплати податків і інших обов'язкових платежів, неможливості сплати комунальних послуг, закупки виробничо-господарської продукції та зупинення виробництва, до неможливості виконання своїх договірних зобов'язань. Також, відповідач посилається на те, що підприємство є єдиним в Україні підприємством, що здійснює видобуток уранових руд, їх переробку та виробництво закису-окису урану, з якого виготовляється ядерне паливо для атомних станцій України. Підприємство віднесено до переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83. Крім того відповідач просить врахувати, що підприємство є містоутворюючим підприємством для міста Жовті Води, смт. Смоліне Кіровоградської області, забезпечує роботою мешканців м. Кіровоград та смт. Мала Виска, зупинка підприємства призведе до зростання соціальної напруги в зазначених регіонах.

У судове засідання призначене для розгляду заяви позивач не з'явився, надав до суду письмові заперечення проти задоволення заяви про розстрочку виконання судового рішення та зазначає, що відповідно до першої заяви про розстрочку виконання рішення суду:

- відповідач не дотримався графіку погашення заборгованості, який сам запропонував у заяві про розстрочку виконання рішення суду, не здійснив перший платіж у період з 01.05.2016 по 31.05.2016 у сумі 202 894,44грн., що вказує на недобросовісність відповідача;

- відповідно до Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) за І квартал 2016 року фінансовий збиток товариства склав 569 000,00грн.;

- у 2016 році товариством укладено договір про надання кредиту з публічним акціонерним товариством "КБ "Фінансовий Партнер" від 13.04.2016 №КЛ/Ю2016-2, згідно якого товариство отримало грошові кошти з максимальним лімітом кредитування 886 000,00доларів США під 20% річних за користування кредитними коштами;

- непогашення даної заборгованості може призвести до безпідставного блокування роботи товариства, неналежного виконання кредитних зобов'язань, що в подальшому призведе до збитковості товариства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника відповідача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Прінт Інжінірінг" звернулося до господарського суду із позовом, яким з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (вх. №22175/16 від 11.04.2016, а.с. 102-107) просить стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованість у розмірі 1 154 096,14 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 999 479,98 грн.; штрафні санкції у розмірі 154 616,16 грн.

Рішенням господарського суду від 25 квітня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Прінт Інжінірінг" заборгованість за поставлену продукцію у сумі 999 479,98грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 14 992,2грн.

11 травня 2016 року на виконання рішення господарського суду від 25 квітня 2016 року було видано наказ №904/1080/16.

05 липня 2016 року Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до господарського суду з заявою про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2016 у справі №904/1080/16 згідно з графіком погашення боргу.

Заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України закріплено, що однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду, а відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Положення ст.ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, у вирішенні питання про розстрочку виконання судового рішення суд повинен враховувати правові принципи, визначені Конвенцією, які знаходять своє розширене тлумачення в рішеннях Європейського суду.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в ній).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "ОСОБА_2 проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов'язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Тобто судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

За змістом ст.121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою, господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Із зазначеного вбачається, що ГПК України не містить конкретних підстав та застережень відстрочки чи розстрочки, а лише встановлює критерії, що ускладнюють виконання рішення суду.

Пунктом 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9 (зі змінами та доповненнями) встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку відстрочки.

Позивач та відповідач знаходяться в рівних економічних умовах і відстрочка або розстрочка виконання судового рішення на тривалий термін призведе до надання переваг відповідачу в порівнянні з позивачем, призведе до поглиблення порушення права позивача на користування грошовими коштами.

У якості доказів наявності виключних обставин що унеможливлюють виконання судового рішення та є підставою для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду відповідачем надані звіт про фінансові результати за 2015 рік, копію балансів, копію довідки про кредиторську заборгованість та копію довідки про кредити. Однак надані докази жодним чином не підтверджують можливість виконання судового рішення після настання обставин, на які відповідач посилається у заяві. Відсутність грошових коштів на рахунках боржника не звільняє боржника від обов'язкового виконання судового рішення. Сам по собі результат фінансової діяльності підприємства не може бути підставою для розстрочки виконання рішення суду.

Також Відповідач надав суду докази часткового погашення заборгованості на суму 202 894,44грн., що підтверджується платіжними дорученнями №4806 від 16.06.2016 на суму 85 000,00грн. та №90 від 16.06.2016 на суму 117 894,44грн. Разом з тим, суд не може прийняти ці докази, як належні докази часткового виконання судового рішення, оскільки надані відповідачем копії платіжних доручень не містять відмітки про одержання банком та відмітки про проведення банком цієї операції.

З огляду на викладене, правові підстави для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області відсутні.

Керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про розстрочку виконання рішення господарського суду від 25.04.2016 - відмовити.

Суддя ОСОБА_3