КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2016 р. Справа№ 925/2082/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Махаринець В.І. - представник за довіреністю № 3306/09-03 від 20.05.2016.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду Черкаської області від 01.04.2016

у справі № 925/2082/15 (суддя - Довгань К.І.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі Черкаського міського району електричних мереж

про припинення протиправних дій відповідача та стягнення 4329,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі Черкаського міського району електричних мереж (надалі - відповідач) про припинення протиправних дій відповідача та стягнення 4329,50 грн.

Вказаний позов обґрунтований тим, що оскільки у позивача відсутня заборгованість зі сплати електроенергії згідно договору № 2255 від 20.09.2014, дії відповідача по відключенню електропостачання тимчасової споруди (кіоску), розміщеного за адресою: АДРЕСА_2, є незаконним. Крім того, позивач просить припинити дії відповідача по розірванню договору на енергопостачання № 2255 від 20.09.2004, оскільки останній відповідає положенням чинного законодавства, зокрема, ст. 179 ГК України та п. 1.6 ПКЕЕ. Також, позивач вказує на те, що у зв'язку з незаконним відключенням торгівельної площі, їй було завдано майнової шкоди у вигляді псування продуктів харчування на суму 4329,50 грн. Заявлено також до стягнення судові витрати за послуги адвоката в сумі 5 000 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 01.04.2016 у позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 01.04.2016 та задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга (з урахуванням заяви вх. № 09-11/13367/16 від 01.07.2016) обґрунтована тим, що рішення було прийнято судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для вирішення справи, з порушенням норм процесуального права. Так, апелянт вказує на те, що викладені в оскаржуваному рішенні обставини щодо наявної у позивача заборгованості за договором № 2255 від 20.09.2004 не відповідають фактичним обставинам справи. За доводами апелянта, місцевим господарським судом не було взято до уваги обставини, встановлені в рішенні господарського суду Черкаської області від 19.10.2015 у справі № 925/1281/15, а саме, те, що судом у вищенаведеній справі було відмовлено Публічному акціонерному товариству "Черкасиобленерго" в особі Черкаського міського району електричних мереж в задоволенні позову про розірвання договору № 2255 від 20.09.2004. Крім того, апелянт зазначає, що нею було належними доказами підтверджено завдані їй збитки, що настали у зв'язку з відключенням електропостачання, зокрема, накладними від 10.12.2016, актами на списання продуктів харчування, претензія відповідачу із запрошення на прийняття участі у ревізії кіоску 15.12.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 апеляційну скаргу у даній справі було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.06.2016.

Через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу. Відповідач вважає, що викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, а також прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні 07.06.2016 через неявку представника позивача та часткове невиконання сторонами ухвали суду, розгляд справи було відкладено на 06.07.2016.

01.07.2016 за вх. № 09-11/13367/16 позивачем подана заява про розгляд апеляційної скарги без її участі, яка задоволена судом апеляційної інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.07.2016 заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, оглянувши оригінали документів, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, між ВАТ «Черкасиобленерго» (змінено найменування на ПАТ «Черкасиобленерго») в особі Черкаський міський РЕМ (постачальник електричної енергії) та Приватним підприємцем ОСОБА_3 (споживач) укладений договір про постачання електричної енергії № 2255 від 20.09.2004 (далі-договір).

Об'єктами постачання по даному договору, є тимчасові споруди (кіоски) в кількості 11 шт. за адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_3; АДРЕСА_4; АДРЕСА_5; АДРЕСА_6; АДРЕСА_7; АДРЕСА_8; АДРЕСА_9; АДРЕСА_2; АДРЕСА_10; АДРЕСА_11.

Згідно з п. 1 договору постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Умовою п. 2 договору сторони погодили, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема, «Правилами користування електричною енергією» (надалі ПКЕЕ) (затвердженими постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996).

Відповідно до умов договору п. 2.1.2 постачальник електричної енергії зобов'язується постачати споживачу електричну енергію, як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 договору (додаток № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу»).

Споживач в свою чергу зобов'язується виконувати умови цього договору:

- дотримуватись режимів споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього договору.

- оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 3.4. № 4.

- вживати комплекс заходів, спрямованих на запобігання загрозі життю або травматизму, пошкодженню обладнання та продукції, негативним екологічним наслідкам тощо у разі отримання повідомлення про припинення (обмеження) електропостачання згідно з умовами розділу 6 цього договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Електроенергетику» постачання електричної енергії - господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору.

Цією нормою Закону визначено, що споживачі - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

У відповідності до 9.4 договору ЧмРЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» було направлено ФОП ОСОБА_3 повідомлення № 6223 від 27.11.2015 про припинення дії даного договору з 01.01.2016 року. При цьому, у повідомлені відповідач вказав на невідповідність договору станом на 27.11.2015 вимогам Закону України «Про Електроенергетику» та ПКЕЕ:

-Постанова НКРЕ N 910 від 17.10.2005;

-Постанова НКРЕ N 1497 від 22.11.2006;

-Постанова НКРЕ N 1449 від 25.12.2008;

-Постанова НКРЕ N 105 від 04.02.2010.

Разом з цим, споживача ФОП ОСОБА_3 булу повідомлено про можливість укладення нового договору про постачання електричної енергії, який відповідає вимогам чинного законодавства згідно п. 5 ПКЕЕ.

Попередженням відповідача від 16.11.2015 № 520 позивача було повідомлено про необхідність проведення повної оплати планового платежу в розмірі 11 214,38грн., в разі якщо оплата не буде проведена енергопостачальна організація буде змушена на виконання п. 7.5.3 ПКЕЕ припинити постачання електричної енергії на об'єкти споживача 11.12.2015р. з 9 год.

11.12.2015 відповідач припинив електропостачання до об'єкта позивача за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач 11.12.2015, вже після відключення її об'єкта від електропостачання, здійснила оплату планового платежу в розмір 11 214,38грн., але не вірно вказала реквізити банку одержувача.

14.12.2015 позивач звернулась до ЧмРЕМ із заявою, у якій просила підключити її об'єкт за адресою: АДРЕСА_2. На підставі наданих позивачем документів працівниками було здійснено зарахування коштів ФОП ОСОБА_3 за призначенням та здійснено підключення її об'єкта за адресою: АДРЕСА_2 до мереж електропостачання.

Разом з цим, відповідно до розділу 6 договору електропостачання споживача може бути обмежено або припинено постачальником електроенергії :

П. 6.3 договору з повідомленням споживача не пізніше ніж за три робочих дні у разі:

- несплати споживачем за електроенергію у термін, установлений додатком № 3.4, передбачений ПКЕЕ.

В апеляційній скарзі позивач зазначила, що станом на грудень 2015 у останньої відсутня будь-яка заборгованість за спожиту електроенергію, тоді як суд першої інстанції помилково вказав про наявність у позивача заборгованості в розмірі у розмірі 11 214,38 грн.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необґрунтованість посилань позивача в цій частині з урахуванням наступного.

Так з матеріалів справи вбачається, зокрема, з акту звірки взаємних розрахунків від 17.12.2015, що станом на дату підписання даного акту за позивачем дійсно відсутня заборгованість. Разом з цим, з копій квитанцій, що містяться в матеріалах справи (а.с. 50-51), видно, що оплата позивачем заборгованості у розмірі 11 214, 38 грн. відбулась лише 11.12.2015. Таким чином, оплата боргу відбулась після направлення відповідачем повідомлення про наявність боргу та сплата її була здійснена фактично після припинення електропостачання 11.12.2015.

Отже, на момент припинення електропостачання до об'єкта позивача за адресою АДРЕСА_2 за останнім обліковувалась заборгованість в розмірі 11 214, 38 грн., а тому дії відповідача в частині відключення 11.12.2015 позивача від електропостачання є правомірним.

А тому в цій частині доводи апелянта не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для задоволення позову, оскільки такі доводи суперечать матеріалам справи.

Окремою підставою для відмови в задоволення позовної вимоги про припинення дій відповідача є те, що позивачем було невірно обрано спосіб судового захисту, оскільки вимога припинити дії відповідача, які порушують право позивача на гарантоване отримання електроенергії, а саме, припинити наступні наміри і незаконні дії відповідача на розірвання договору та тимчасові відключення кіосків позивача від енергопостачання, спрямована на майбутнє, та обмежує права відповідача передбачені договором у частині припинення енергопостачання та розірвання договору у разі порушення позивачем умов договору.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17 травня 2005 року по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи ефективного виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неефективність обраного позивачем способу захисту (п. 2 позовної заяви), яка у разі задоволення останньої не буде спрямована на ефективний захист позивача.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції було встановлено, що між позивачем та відповідачем наявні судові спори.

Так, господарськими судами України розглядалась справа № 925/1281/15 за позовом ПАТ "Черкасиобленерго" в особі Черкаського міського району електричних мереж до Приватного підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору про постачання електричної енергії №2255 від 20.09.04 та зустрічною позовною заявою Приватного підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування рішень комісії ПАТ "Черкасиобленерго" в особі Черкаського міського району електричних мереж, оформлених протоколами від 13.05.15, №13, №14, №15, №16, від 20.05.15 №30, №31, від 17.06.15 №43, №44; визнання її права на отримання електричної енергії відповідно до договору про постачання електричної енергії №2255 від 20.09.04; та відшкодування 20000 грн. моральної шкоди. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.10.15 (суддя Спаських Н.М.) у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Визнано недійсними (незаконними) та скасовано рішення комісії ПАТ "Черкасиобленерго" в особі Черкаського міського району електричних мереж, які оформлені протоколами від 13.05.15 №13, №14, №15, №16, від 20.05.15 №30, №31, від 17.06.15 №43, №44. Визнано право Приватного підприємця ОСОБА_3 на отримання електричної енергії відповідно до договору №2255 від 20.09.04. Суд визнав недоведеним факт істотного порушення споживачем-відповідачем за первісним позовом умов договору на постачання електричної енергії №2255 від 20.09.04, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання такого договору в порядку приписів статті 651 Цивільного кодексу України. Місцевий господарський суд також не установив порушень Приватним підприємцем ОСОБА_3 правил користування електричною енергією та зазначив про те, що акти про порушення складені без участі споживача і його представника. Суд дійшов висновку про те, що відповідачем за зустрічним позовом не визнається право позивача за зустрічним позовом на отримання ним електроенергії за договором від 20.09.04. У решті вимог за зустрічним позовом суд відмовив через їх необґрунтованість і недоведеність. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.16 перевірене рішення місцевого господарського суду залишено без змін з тих же підстав. Водночас суд стягнув з ПАТ "Черкасиобленерго" в особі Черкаського міського району електричних мереж" на користь ПП ОСОБА_3 5071 грн. адвокатських витрат. Постановою Вищого господарського суду України від 12.05.2016 вказані судові рішення залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції враховує судові рішення по вказаній справі в порядку ст. 43 ГПК України, разом з цим зазначає, що обставини, встановлені у даних рішеннях не впливають на розгляд даної справи, з урахуванням предмету та підстав позову, що були заявлені позивачем у даній справі.

Окрім цього судами по справі № 925/1281/15 не досліджувались обставини щодо наявності або відсутності заборгованості в позивача в період листопада-грудня 2015, оскільки такі обставини не існували не період розгляду вказаної справи.

Щодо доводів відповідача, що термін дії документів, на підставі яких було укладено договір № 2255, що підтверджують правомірність розміщення належних ФОП ОСОБА_3 тимчасових споруд (кіосків) закінчився, суд апеляційної інстанції не приймає їх як підставу для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відповідачем не доведено тих обставин, що термін дії документів, на підставі яких було укладено договір № 2255, закінчився.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача майнової шкоди, судом першої інстанції було правомірно відмовлено в їх задоволенні, що обґрунтовується наступним.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до положень ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. (Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 04.07.2011 у справі № 3-64гс11).

Таким чином, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Отже, зменшення майнових благ внаслідок невиконання зобов'язань наступає об'єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов'язань.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Позивачем не доведено причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданням майнової шкоди. Тоді як акт на списання продуктів від 15.12.2015 не є підставою для задоволення позовної вимоги в частині стягнення збитків, оскільки такий акт всупереч п. 4.4 типового договору не було складено у присутності представників обох сторін договору. А тому такий доказ не приймається судом апеляційної інстанції як підстава для задоволення заявленої позовної вимоги в порядку ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Разом з цим, позовна вимога про стягнення витрат на послуги адвоката також не підлягають задоволенню у зв'язку з відмовою у задоволенні позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Черкаської області від 01.04.2016 у справі № 925/2082/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 01.04.2016 у справі № 925/2082/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/2082/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому законодавством порядку.

Повний текст постанови складено 12.07.2016.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

С.А. Гончаров