ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.07.16р. Справа № 9-200

За скаргою: Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

на дії державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області у справі:

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровськгаз", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення 1 021 006,64 грн

Суддя Воронько В.Д.

без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

03.06.2003 Відкрите акціонерне товариство по газифікації "Дніпропетровськгаз" (позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (відповідач), у якій заявило вимогу про стягнення з відповідача грошову суму 1 021 006,64 грн заборгованості за надані послуги з транспортування природного газу.

Рішенням суду від 08.07.2003 позов задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 82 957,05 грн основного боргу, 11 829,93 грн пені; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

З метою примусового виконання рішення на користь стягувача 22.07.2003 судом було видано наказ № 9/200.

18.06.2015 на адресу господарського суду повернувся оригінал наказу суду разом з постановою про його повне виконання та закінчення виконавчого провадження за ним.

05.06.2016 відповідач звернувся до господарського суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, у якій просить суд визнати протиправними дії ДВС щодо стягнення виконавчого збору в сумі 84 259,51 грн у виконавчому провадженні № 34170585.

Відповідач обгрунтовує скаргу тим, що державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області порушив вимоги чинного законодавства щодо передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого з подальшим відображенням таких відомостей в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, а також стягнення виконавчого збору через значно великий проміжок часу, тобто порушивши при цьому строки визначені Законом.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідач пропустив 10-денний строк звернення із скаргою, однак подав клопотання про поновлення такого строку, де зазначає, що 09.06.2015 він звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом про визнання незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області щодо стягнення сум виконавчого збору та зобов'язання повернути з Державного бюджету України неправомірно стягнуті суми виконавчого збору.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2015, залишеною без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 та Вищого адміністративного суду України від 13.06.2016, було закрито провадження у справі та роз'яснено право звернення до господарського суду.

На думку відповідача строки, які встановлені ст. 121-2 ГПК, пропущені з поважних причин, у зв'язку із тим, що при первісному зверненні до адміністративного суду відповідачем не було порушено строки для оскарження постанови державного виконавця, а підсудність визначена помилково відповідно до роз'яснень Вищого адміністративного суду України. Тому, відповідач просить визнати причини пропуску строку поважними та поновити його.

Відповідно до п. 9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.12 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу). Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Пунктом 9.7 вищезазначеної постанови передбачено, що встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121-2 ГПК судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання.

При цьому у вирішенні питання про відновлення пропущеного строку подання скарги на бездіяльність органу Державної виконавчої служби у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення, поданої більш як через десять днів після закінчення визначеного законом строку здійснення виконавчого провадження, господарський суд має, як правило, виходити з неможливості такого відновлення.

В Декларації про права та обов'язки окремих осіб, груп і органів суспільства заохочувати та захищати загальновизнані права людини та основні свободи, прийнятій 9 грудня 1998 року, а саме в ст. 14, проголошено, що "Держава несе відповідальність за прийняття законодавчих, судових, адміністративних або інших належних заходів з метою сприяння розуміння всіма особами, які перебувають під її юрисдикцією, своїх громадянських, політичних, економічних, соціальних і культурних прав".

Українське законодавство передбачило правову презумпцію знання закону. Так ч. 2 ст. 68 Конституції України прямо встановлює, що "Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності". Презумпція знання законодавства поширюється тільки на закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у порядку встановленому законом.

Отже, як чітко визначено в чинному кодифікованому Законі Господарському процесуальному кодексі України, який був опублікований у встановленому законодавством порядку, всі рішення державного виконавця по конкретній господарській справі повинні оскаржуватись до того місцевого господарського суду, який прийняв дане рішення.

Про вищезазначену норму ГПК повинен був знати відповідач і є не правомірними та не приймаються судом до уваги пояснення щодо причин пропуску строку звернення із скаргою в порядку ст 121-2 ГПК, в той час, коли чинний закон - ГПК чітко визначає порядок оскарження дій ДВС.

Враховуючи вищезазначене, суд відмовляє в клопотанні про поновлення строку для подання скарги, оскільки воно є необгрунтованим, а скаргу від 05.07.2016 № 1171/07 Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області залишає без розгляду, так як пропущений строк звернення.

Крім того, слід зауважити, що відповідач у скарзі ставить органом оскарження Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області, проте у прохальній частині просить визнати протиправними дії саме Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. Таким чином, відповідач невірно визначив орган оскарження та неправомірно пред'явив до нього скаргу.

За приписами п. 9.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.12 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 ГПК, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності - зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження".

У вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII1 ГПК тощо.

Так, у якості доказу направлення органу оскарження копії скарги з додатком до неї відповідач надав опис вкладення у цінний лист від 30.06.2016 адресований Головному територіальному управлінню юстиції у Дніпропетровській області, проте останній не вчиняв будь-яких дій по виконавчому провадженню за наказом суду та взагалі не має ніякого відношення до справи.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши правові норми чинного законодавства суд дійшов висновку про те, що виявлений ним факт свідчить про направлення скарги іншій особі, яка не є учасником розгляду справи та є підставою для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення та подання достатньо обгрунтованого клопотання на поновлення пропущеного строку для подання скарги.

Керуючись ст.ст. 63, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. В клопотанні Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" про поновлення пропущеного строку для подання скарги відмовити.

2. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області залишити без розгляду та повернути скаржнику.

Додаток (тільки скаржнику): скарга від 30.06.2016 № 1171/07 з додатками на 38 аркушами, в тому числі: клопотання від 30.06.2016 № 1172/07.

Суддя ОСОБА_1