РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2016Справа №910/7481/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/7481/16

за позовом приватного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування «Укрпромпроект»;

до державного підприємства «Український державний науково-технічний

проектний інститут промислових технологій»;

про стягнення 178 714,84 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Грицун Л.Л., довіреність б/н від 12.05.2016р.;

від відповідача: Марущак Т.О., довіреність № 13 від 02.02.2016р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось приватне акціонерне товариство «Український інститут по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування «Укрпромпроект» (надалі - позивач) з позовом до державного підприємства «Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій» (надалі - відповідач) про стягнення 178 714,84 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору на обслуговування будівлі та прибудинкових територій № 03/11/14 від 03.11.2014р. у визначений строк не розрахувався за одержані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 166 605,50 грн., за прострочення оплати якої нараховані 3779,07 грн. пені та штраф у сумі 8330,27 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2016р. порушено провадження у справі № 910/7481/16 та призначено її розгляд на 26.05.2016р.

Присутній в судовому засіданні 26.05.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні подав суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про часткову оплату послуг за спірним договором протягом його дії та зазначив, що не має можливості у повному обсязі компенсувати витрати позивача за договором, у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2014р. між позивачем (за договором - виконавець) та відповідачем (за договором - замовник) було укладено договір № 03/11/14 про надання послуг на обслуговування будівлі та прибудинкової території, відповідно до пункту 1.1 якого визначено, що виконавець забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Тбіліський, 4/10, загальною площею 8 870,2 кв. м., а також утримання прибудинкової території, а замовник бере на себе витрати виконавця за виконання вказаних робіт.

Відповідно до п.п. 2.2.3, 2.2.4 договору, замовник зобов'язується не пізніше 15 числа, наступного за звітнім місяцем, вносити плату на рахунок виконавця. У разі виконання послуг, які не передбачені додатком № 1 до цього договору, але які виконавець змушений був здійснити за власний рахунок, замовник зобов'язаний додатково до п. 2.2.3 договору, сплатити не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім.

Замовник зобов'язаний підписати не пізніше 3 банківських днів акт виконаних робіт, наданого виконавцем (п. 2.2.6 договору).

Цей договір діє з 01.11.2014р. до моменту укладання замовником договорів з відповідними організаціями, що забезпечують надання комунальних послуг, з подальшою його пролонгацією (п.п. 5.1, 5.5 договору).

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивач за актами надання послуг № 96 від 31.01.2016р. на суму 101 300,60 грн. та № 97 від 29.02.2016р. на суму 65 305,00 грн., копії яких залучені до матеріалів справи, а оригінали було оглянуто в судовому засіданні, надав відповідачу послуги з утримання будівлі та прибудинкової території у загальній сумі 166 605,50 грн.

Однак, відповідач в порушення умов договору, станом на день звернення позивача з позовом до суду отримані послуги не оплатив, у зв'язку з чим у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за надані послуги в сумі 166 605,50 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за отримані послуги становить 166 605,50 грн.

Станом на 29.02.2016р. актами звірки взаєморозрахунків сторонами визначено заборгованість відповідача перед позивачем за отримані згідно з вищезазначеними актами послуги у сумі 166 605,50 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт отримання послуг за представленими актами надання послуг та не надано доказів оплати отриманих послуг, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 166 605,50 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою, а відтак підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 3779,07 грн. пені, яка розрахована за кожним актом надання послуг окремо, та штраф у сумі 8330,27 грн.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктами 4.2, 4.3 договору передбачено, що у випадку невиконання умов, передбачених у п. 2.2.3 та п. 2.2.4 договору, починаючи з наступного дня замовник повинен сплачувати пеню з розрахунку облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки, а також 5% штрафу від неоплаченої суми.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, встановивши у договорі відповідальність за прострочення виконання зобов'язання у більшому розмірі, однак такі норми Закону передбачають обмеження розміру.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, визнав його необґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 3768,75 грн. згідно з уточненим розрахунком суду.

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України, штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Отже, пеня і штраф є різновидами неустойки, які не можна ототожнювати.

Оскільки сторони самостійно передбачили додатково крім сплати пені ще й штраф, та враховуючи те, що положення п.4.3 договору не суперечить нормам законодавства, так як її зміст встановлює механізм одноразового обчислення розміру штрафу на суму неоплаченої у встановлений термін вартості товару, і є правовим наслідком прострочення оплати товару з вини відповідача, що не має нічого спільного із постійним нарахуванням пені за весь період неналежного виконання грошового зобов'язання, суд зазначає, що вимога позивача про стягнення штрафу є обґрунтованою.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 р. № 06/5026/1052/2011.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу в сумі 8330,27 грн., суд встановив, що він є арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині визнаються обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства «Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій» (02669, м. Київ, вул. Магнітогорська, буд. 1-Б, ) на користь приватного акціонерного товариство "Український інститут по проектуванню підприємства та машинобудування «Укрпромпроект» (03055, м. Київ, Тбіліський провулок, буд. 4/10, ) суму основного боргу в розмірі 166 605 грн. 50 коп., 3768 грн. 75 коп. - пені, 8330 грн. 27 коп. - штрафу та витрати по сплаті судового збору в сумі 2680 грн. 59 коп. Видати наказ.

3. В іншій частин позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 31.05.2016р.

Суддя А.І. Привалов