номер провадження справи 24/23/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2016 Справа № 908/1066/16

за позовом: публічне акціонерне товариство Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, б. 11)

до відповідача: публічне акціонерне товариство Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, б. 15)

про стягнення 184 251,30 грн.

суддя Азізбекян Т.А.

У засіданні приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 18-164 від 30.12.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 011.11-18 від 21.06.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів до публічного акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат про стягнення з відповідача 184 251,30 грн., з яких: основного боргу за договором № 163/06Д(2014) від 05.12.2013р. в сумі 142 759,40 грн., пеня в сумі 33 947,31 грн., інфляційні втрати в сумі 5 300,11 грн., 3% річних у розмірі 2 244,48 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.04.2016р. порушено провадження у справі № 908/1066/16, справі присвоєно номер провадження 24/23/16, судове засідання призначене на 23.05.2016 р.

Ухвалою суду від 23.05.2016р. розгляд справи відкладений на 21.06.2016р.

Ухвалою від 21.06.2016р. продовжено строк вирішення спору, судове засідання призначено на 06.07.2016р.

Судове засідання проводилося без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 06.07.2016р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення. Судом розяснено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Позивач підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив наступне: 05.12.2013р. між сторонами укладений договір постачання № 163/06Д(2014), на виконання умов якого позивач в термін з червня 2015 р по грудень 2015 р. надало відповідачу послуги щодо права користування колектором промислово-зливної каналізації для скидання з території підприємства ПАТ «ЗАлК» промислово-зливних вод. Відповідачем, в порушення умов договору та норм діючого законодавства, на час звернення з позовом до суду не були сплачені послуги позивача відповідно до рахунків та актів на загальну суму 142 759,40 грн. За прострочення виконання грошового зобовязання відповідачу нараховано пеня в розмірі 33 947,31 грн. 5 300,11 грн. інфляції та 2 244,48 грн. 3% річних. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити.

Відповідач вказує на те, що після звернення з позовом до суду ПАТ «ЗАлК» повністю сплатив суму боргу по Договору № 163/06Д (2014) від 05.12.2013р. та враховуючи відсутність негативних наслідків для позивача за прострочення виконання грошових зобовязань, намагання відповідача вирішити спір мирним шляхом, важке матеріальне становище підприємства, а також, що заборгованість виникла у звязку з зупиненням виробничої діяльності, а на теперішній час усі кошти підприємства направлені на відновлення виробництва, просить суд застосувати строк позовної давності при розрахунку штрафних санкцій та зменшити розмір пені до 1 000,00 грн., про що зазначив у письмовому клопотанні від 06.07.2016р. № 22 юр/2016. Клопотання прийнято судом до розгляду

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

05.12.2013р. між публічним акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Власник) та публічним акціонерним товариством Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат (Користувач) укладений договір № 163/06Д(2014) про користування колектором зливової каналізації з додатковими угодами до нього, за умовами якого (п. 1.1.) Власник надає Користувачеві право спільного користування колектором промислово-зливової каналізації для скидання з території ПАТ «ЗАлК» промислово-зливових вод.

Згідно п. 2.1. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 04.12.2014р.), загальна сума договору визначається виходячи з діючої щомісячної вартості користування колектором «Користувачем» і становить 489 460,80 грн. з урахування ПДВ. Щомісячної вартості користування колектором на момент підписання цієї додаткової угоди складає 20 394,20 грн. з урахування ПДВ.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що оплата за користування колектором проводиться Користувачем на поточний рахунок Власника щомісяця протягом 5-ти банківських днів від дати виставлення рахунку та акту прийому-передачі за користування колектором.

Даний договір укладається строком з 01.01.2014р. по 31.12.2015р., а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання (п. 7.1.).

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, п. п. 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору ПАТ «ЗФЗ» в термін з червня 2015 року по грудень 2015 року надало відповідачу послуги щодо права користування колектором промислово-зливної каналізації для скидання з території підприємства ПАТ «ЗАлК» промислово-зливних вод, про що свідчать підписані сторонами договору акти прийому-передачі виконаних робіт (послуг) у тому числі: акт виконаних робіт (послуг) від 30.06.2015р. за червень 2015 р. на суму 20 394,20 грн.; акт виконаних робіт (послуг) від 31.07.2015 р. за липень 2015 р. на суму 20 394, 20 грн.; акт виконаних робіт (послуг) від 31.08.2015 р. за серпень 2015 р. на суму 20 394, 20 грн.; акт виконаних робіт (послуг) від 30.09.2015 р. за вересень 2015 р. на суму 20 394, 20 грн.; акт виконаних робіт (послуг) від 31.10.2015 р. за жовтень 2015 р. на суму 20 394, 20 грн.; акт виконаних робіт (послуг) від 30.11.2015р. за листопад 2015 р. на суму 20 394, 20 грн.; акт виконаних робіт (послуг) від 31.12.2015 р. за грудень 2015 р. на суму 20 394,20 грн.

На підставі даних актів, відповідачу були надані рахунки на сплату послуг, а саме: рахунок № 486462 від 30.06.2015 р. за червень 2015 р. на суму 20 394, 20 грн.; рахунок № 486925 від 31.07.2015 р. за липень 2015 р. на суму 20 394, 20 грн.; рахунок № 487415 від 31.08.2015 р. за серпень 2015 р. на суму 20 394, 20 грн.; рахунок № 488870 від 30.09.2015 р. за вересень 2015 р. на суму 20 394, 20 грн.; рахунок №488373 від 31.10.2015 р. за жовтень 2015 р. на суму 20 394, 20 грн.; рахунок № 488788 від 30.11.2015 р. за листопад 2015 р. на суму 20 394, 20 грн.; рахунок № 489204 від 31.12.2015 р. за грудень 2015 р. на суму 20 394,20 грн.

Отже, позивачем надано відповідачу послуг на загальну суму 142 759,40 грн.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, не зважаючи на встановлений договором строк для проведення розрахунків, відповідачем, в порушення умов договору та норм діючого законодавства, не були сплачені послуги позивача відповідно до рахунків та актів на загальну суму 142 759,40 грн.

За таких обставин, на час звернення з позовом до суду, сума основного боргу складала 142 759,40 грн.

Встановлено, що на момент розгляду справи в суді, а саме: 29.04.2016р., 10.05.2016р., 07.06.2016р., відповідачем сплачено суму основного боргу за спірним договором у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення 142 759,40 грн. основного боргу підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Судом встановлений факт несвоєчасності виконання відповідачем грошового зобовязання за договором № 163/06Д(2014).

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 5.1. договору сторони визначили, що за прострочення оплати за користування колектором Користувач сплачує пеню Власникові у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше 2-ой ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно з вимогами Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Як вбачається з розрахунку пені, долученого позивачем до позовних матеріалів, останнім нарахована пеня на суму заборгованості за кожним рахунком на підставі актів виконаних робіт за загальний період з 07.07.2015 р. по 15.04.2016 р. включно.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків є доведеним. Вимога про стягнення пені заявлена обґрунтовано. Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, судом встановлено, що позивачем допущено помилки, зокрема, в частині визначення кількості днів прострочення. А саме: позивач помилково включає останній день (5-й банківський день), в який необхідно здійснити оплату, в період прострочки.

Суд вважає, що у розрахунку позивачем не взято до уваги, що згідно з ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

У пункті 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо зясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобовязати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобовязати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Здійснивши за допомогою інформаційної системи Законодавство перерахунок пені в межах заявленого позивачем загального періоду (окремо по кожному рахунку та акту виконаних робіт, починаючи з наступного дня, не враховуючи в період прострочення 5-й банківський день) судом встановлено, що сума пені, яку належить стягнути з відповідача, складає 33 575,89 грн.

На підставі викладеного, позов в частині стягнення пені задовольняється частково в розмірі 33 575,89 грн. за загальний період з 08.07.2015р. по 15.04.2016р. В іншій частині вимоги відхиляються.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав письмове клопотання про зменшення розміру пені до 1 000,00 грн.

Клопотання про зменшення розміру пені мотивовано тим, що ПАТ «ЗАлК» повністю сплатив суму боргу по Договору № 163/06Д (2014) від 05.12.2013р., відсутністю негативних наслідків для позивача за прострочення виконання грошових зобовязань, намагання відповідача вирішити спір мирним шляхом, важке матеріальне становище підприємства, а також, що заборгованість виникла у звязку з зупиненням виробничої діяльності, а на теперішній час усі кошти підприємства направлені на відновлення виробництва.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, відстрочити або розстрочити виконання рішення; зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи встановлені ст. 233 ГК України.

Приписами ст. 22 ГПК України визначено права та обовязки сторін, зокрема, передбачено право подавати докази, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового розгляду тощо. Сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Суд враховує, що загальними засадами цивільного законодавства згідно з ст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд враховує, що нарахування пені є правовим наслідком порушення відповідачем його грошового зобовязання за договором.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Принципами підприємницької діяльності, згідно зі ст. 44 ГК України, є, зокрема, вільний вибір підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійне формування підприємцем програми діяльності, вибір постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

В даному випадку відповідачем не надано належних доказів на підтвердження свого майнового стану, з урахуванням яких суд міг би дійти висновку щодо необхідності зменшення розміру пені. Суд зазначає, що за умовам договору позивач вправі нараховувати пеню за допущене відповідачем прострочення оплати, яке мало місце та підтверджено судом.

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

На підставі викладеного, суд відмовляє відповідачу в задоволенні клопотань про зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені.

Також суд залишає без задоволення клопотання відповідача щодо застосування строку позовної давності при розрахунку штрафних санкцій, оскільки вимоги заявлено в межах строку, визначеного законом.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком суду розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, становить 2 220,99 грн. за загальний період з 08.07.2015р. по 15.04.2016р. В іншій частині вимоги відхиляються. Вимоги щодо стягнення інфляції в сумі 5 300,11 грн. задовольняються у повному обсязі.

Отже, з підстав зазначених вище, позов задоволено частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у розмірі 2 757,86 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-5, 49, п. 1.1 ст. 80, ст. ст. 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, б. 15, МФО 306500, р/р № 1563 в ПАТ «АБ «РАДАБАНК» м. Дніпропетровськ) на користь публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, б. 11, , МФО 305299, р/р № 9045 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпропетровська) 33 575 (тридцять три тисячі пятсот сімдесят пять) грн. 89 коп. пені, 2 220 (дві тисячі двісті двадцять) грн. 99 коп. 3% річних, 5 300 (пять тисяч триста) грн. 11 коп. інфляції та 2 757 (дві тисячі сімсот пятдесят сім) грн. 86 коп. судового збору.

Видати наказ.

В частині стягнення суми основного боргу в розмірі 142 759,40 грн. провадження у справі припинити.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя Т.А. Азізбекян

Повне рішення складено 11.07.2016р.