РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016Справа №910/9581/16

За позовомКонцерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення
доПриватного акціонерного товариства «Телесистеми України»
простягнення 38799 грн. 30 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Корніліч В.М. - представник за довіреністю № 348/12-03 від 16.05.2016;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.05.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» про стягнення 38799 грн. 30 коп., з яких 31521 грн. 04 коп. основного боргу, 5090 грн. 41 коп. пені, 361 грн. 43 коп. 3% річних та 1826 грн. 42 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 не здійснив оплату за надані позивачем у період з серпня 2015 року по березень 2016 року послуги з експлуатаційно-технічного обслуговування телекомунікаційного обладнання, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 31521 грн. 04 коп. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з оплати за надані позивачем послуги, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 5090 грн. 41 коп. за загальний період нарахування з 01.09.2015 по 17.05.2016 (щодо кожного простроченого платежу окремо), 3% річних у розмірі 361 грн. 43 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1826 грн. 42 коп. за загальний період нарахування з 15.09.2015 по 17.05.2016 (щодо кожного простроченого платежу окремо).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 порушено провадження у справі № 910/9581/16, розгляд справи призначено на 14.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 05.07.2016.

04.07.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 39401 грн. 13 коп., пеню у розмірі 6265 грн. 25 коп., 3% річних у розмірі 512 грн. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1863 грн. 70 коп.

Розглянувши у судовому засіданні 05.07.2016 подану позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку, що вона, по суті, є заявою про одночасну зміну предмету та підстав позову, з огляду на що відмовив в її задоволенні.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

В пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Судом встановлено, що матеріально-правовою вимогою позивача до відповідача (предметом позову), яка вказана у позовній заяві, є стягнення заборгованості за період з серпні 2015 року по березень 2015 року; підставою позову, відповідно до позовної заяви, є невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати за надані позивачем послуги з експлуатаційно-технічного обслуговування телекомунікаційного обладнання у період з серпня 2015 року по березень 2016 року.

Крім того, у позовній заяві позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані за прострочення оплати послуг, наданих позивачем у період з серпня 2015 року по березень 2016 року.

Предметом позову в редакції поданої позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог є стягнення заборгованості за період з серпня 2015 року по травень 2016 року; підставою позову в редакції поданої позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог є невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати за надані позивачем послуги з експлуатаційно-технічного обслуговування телекомунікаційного обладнання у період з серпня 2015 року по травень 2016 року.

Крім того, у заяві про збільшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення оплати послуг, наданих позивачем у період з серпня 2015 року по травень 2016 року.

Таким чином, заява позивача про збільшення розміру позовних вимог одночасно змінює предмет та підставу позову, які вказані позивачем у позовній заяві, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 05.07.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 05.07.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 457.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 05.07.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2007 між Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Полтавської філії Концерну РРТ (виконавець) та Закритим акціонерним товариством «Телесистеми України», яке змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство «Телесистеми України» (замовник) укладено Договір № АЩС-12/2007 про надання послуг по експлуатаційно-технічному обслуговування телекомунікаційного обладнання, відповідно до умов якого виконавець надає послуги замовнику, а замовник зобов'язується прийняти їх та сплатити вартість послуг на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 на підтвердження факту надання виконавцем замовнику послуг щомісячно, у межах строку договору, складається відповідний акт наданих послуг, в строк до 15 числа місяця, наступного за звітним (розрахунковим).

Відповідно до п. 4.1 Договору № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 вартість послуг визначається на договірних засадах, відповідно до додатків до договору (Угоди сторін). Кожен з визначених додатків має обов'язкове посилання на договір та містить вартість послуг відповідно до кожного об'єкту виконавця, котрий задіяний для надання послуг, та складається з вартості послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування антенно-фідерного обладнання, на один розрахунковий період; вартості послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування контейнерів базових станцій радіозв'язку, на один розрахунковий період.

Відповідно до п. 4.2 Договору № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 вартість послуг на один розрахунковий період визначається як сума вартості послуг згідно з всіма чинними додатками до договору (Угодами сторін).

Згідно з п.п. 6.1, 6.2 Договору № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами та його скріплення печатками сторін; строк дії цього договору починається з початку провадження монтажних робіт антенно-фідерного обладнання на РРС Полтава Полтавської філії КРРТ, про що буде свідчити письмове повідомлення (із зазначенням дати) до договору від замовника, та закінчується 31.12.2007.

Відповідно до п. 6.3 Договору № АЩС-12/2007 від 01.12.2007, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить письмово про припинення договору, договір автоматично продовжується на кожен наступний рік на тих же умовах (з урахуванням всіх узгоджених сторонами в установленому договором порядку доповнень та змін).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 8.1 Договору № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 перелік телекомунікаційного обладнання, тимчасово наданого виконавцю для цілей надання послуг, визначений відповідними додатками до договору - Актами приймання-передачі обладнання, які є невід'ємними частинами договору.

Судом встановлено, що за актом приймання-передачі обладнання від 01.12.2007 замовник передав, а виконавець прийняв для подальшого надання послуг за Договором № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 технічні засоби, визначені у п. 1 вказаного акту приймання-передачі обладнання (копія акту долучена позивачем до позовної заяви).

01.12.2007 між сторонами укладено Угоду сторін, якою сторони погодили місячну вартість послуг, які виконавець надає замовнику, встановивши її у розмірі 1227 грн. 60 коп.

Додатковою угодою № 1 від 2008 року сторони дійшли згоди змінити додатки № 1 (Угода сторін) та № 1/А (акт приймання-передачі обладнання) та викласти їх у новій редакції, зокрема, збільшивши кількість технічних засобів, які передаються виконавцю для надання послуг за Договором № АЩС-12/2007 від 01.12.2007, та збільшивши щомісячну вартість послуг, встановивши її у розмірі 3383 грн. 27 коп.

Додатковою угодою № 3 від 01.08.2011 сторони дійшли згоди доповнити Договір № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 додатком № 2 (Угода сторін) та додатком № 2/А (акт приймання-передачі обладнання), збільшивши кількість переданих виконавцю технічних засобів для надання послуг та збільшивши щомісячну вартість надання послуг на 390 грн. 38 коп.

Додатковою угодою № 4 від 01.02.2015 сторони дійшли згоди змінити Додаток № 1 (Угода сторін), Додаток № 1/А (акт приймання-передачі) та Додаток № 2 (Угода сторін), виклавши їх у новій редакції, зокрема, зазначивши, що місячна вартість послуг становить 2925 грн. 59 коп. без ПДВ (Додаток № 1) та 357 грн. 85 коп. без ПДВ (Додаток № 2).

Таким чином, загальна місячна вартість послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування телекомунікаційного обладнання за Договором № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 з 01.02.2015 становить 3940 грн. 13 коп. разом з ПДВ (2925 грн. 59 коп. + 357 грн. 85 коп. + 20% ПДВ).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач у позовній зазначив, що відповідач не здійснив оплату за надані позивачем послуги з експлуатаційно-технічного обслуговування телекомунікаційного обладнання за Договором № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 у період з серпня 2015 року по березень 2016 року, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 31521 грн. 04 коп.

При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи копії актів виконання робіт (надання послуг) № 373 від 31.08.2015 на суму 3940 грн. 13 коп., № 426 від 30.09.2015 на суму 3940 грн. 13 коп., № 482 від 31.10.2015 на суму 3940 грн. 13 коп., № 540 від 30.11.2015 на суму 3940 грн. 13 коп., № 596 від 31.12.2015 на суму 3940 грн. 13 коп. та відповідні рахунки на оплату.

Вказані акти виконання робіт (надання послуг) підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення та Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України».

Крім того, у судовому засіданні 14.06.2016 позивачем долучено до матеріалів справи копії актів виконання робіт (надання послуг) № 14 від 31.01.2016 на суму 3940 грн. 13 коп., № 64 від 29.02.2016 на суму 3940 грн. 13 коп., № 113 від 31.03.2016 на суму 3940 грн. 13 коп. та відповідні рахунки на оплату.

Вказані акти виконання робіт (надання послуг) підписані уповноваженим представником позивача та скріплений печаткою позивача, однак не підписані уповноваженим представником відповідача та не скріплені печаткою юридичної особи Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України».

При цьому, у судовому засіданні 14.06.2016 представник позивача долучив до матеріалів справи докази направлення вказаних актів виконання робіт (надання послуг) відповідачу (копію супровідного листа вих. № 385/12-02 від 08.06.2016 та копію фіскального чеку про направлення поштової кореспонденції Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення 10.06.2016).

Однак, незважаючи на те, що акти виконання робіт (надання послуг) за січень - березень 2016 року відповідачем не підписані, суд зазначає, що розмір (місячна вартість) послуг, які надаються позивачем за Договором № АЩС-12/2007 від 01.12.2007, погоджена сторонами у вказаному договорі та становить 3940 грн. 13 коп., та саме на цю суму (3940 грн. 13 коп.) позивачем виставлялись рахунки на оплату та складались акти виконання робіт (надання послуг) за спірний період.

Відповідно до п. 4.6 Договору № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 надання послуг виконавцем та оплата за отримані послуги замовником здійснюється протягом усього строку дії договору, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до п. 8.1 Договору № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 перелік телекомунікаційного обладнання, тимчасово наданого виконавцю для цілей надання послуг визначений відповідними додатками до договору - актами приймання-передачі обладнання, які є невід'ємними частинами договору.

Згідно з п. 8.3 Договору № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 повернення технічних засобів після закінчення строку дії договору відбувається на протязі 10 робочих днів з дати припинення договору за актом передачі-приймання обладнання, що підписується уповноваженими представниками сторін, звіреним з актом приймання передачі обладнання. Відповідний двосторонній акт передачі-приймання обладнання складається сторонами до кожного додатку до договору (Угоди сторін) по кожному технологічному об'єкту виконавця, задіяного для надання послуг.

Позивачем долучено до матеріалів справи копії відповідних актів передачі-приймання обладнання, відповідно до яких відповідач передав позивачу обладнання для надання позивачем послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування телекомунікаційного обладнання за Договором № АЩС-12/2007 від 01.12.2007.

Доказів повернення позивачем відповідачу обладнання (доказів складення актів передачі-приймання обладнання) сторонами суду не надано.

Таким чином, зважаючи на характер правовідносин між сторонами, відсутність доказів припинення дії Договору № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 у спірний період, відсутність доказів повернення позивачем обладнання, яке було передане позивачу для надання послуг за договором, та відсутність заперечень відповідача щодо якості та обсягу наданих йому послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування телекомунікаційного обладнання за Договором № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 у спірний період, суд дійшов висновку, що у період з серпня 2015 року по березень 2016 року позивачем були надані відповідачу послуги на загальну суму 31521 грн. 04 коп. (враховуючи місячну вартість послуг у сумі 3940 грн. 13 коп.), та у відповідача виник обов'язок їх оплатити.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.3 Договору № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 оплата послуг за звітний місяць здійснюється замовником до 15 числа звітного (розрахункового) місяця на підставі рахунку, виставленого виконавцем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити надані позивачем послуги у серпні 2015 року до 15.08.2015, у вересні 2015 року - до 15.09.2015, у жовтні 2015 року - до 15.10.2015, у листопаді 2015 року - до 15.10.2015, у грудні 2015 року - до 15.12.2015, у січні 2016 року - до 15.01.2016, у лютому 2016 року - до 15.02.2016 та у березні 2016 року - до 15.03.2016.

При цьому, суд зазначає, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти та ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України; а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку сплатити за надані послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 3-3902к09.

Судом встановлено, що відповідач не виконав свого обов'язку з оплати за надані позивачем послуги з експлуатаційно-технічного обслуговування телекомунікаційного обладнання за Договором № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 за період з серпня 2015 року по березень 2016 року на загальну суму 31521 грн. 04 коп., зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 31521 грн. 04 коп., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 31521 грн. 04 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» у розмірі 31521 грн. 04 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» суми основного боргу у розмірі 31521 грн. 04 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з оплати за надані позивачем послуги, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 5090 грн. 41 коп. (894 грн. 68 коп. пені за період з 01.09.2015 по 01.03.2016, нарахованої за прострочення оплати послуг, наданих у серпні 2015 року; 868 грн. 39 коп. пені за період з 01.10.2015 по 31.03.2016, нарахованої за прострочення оплати послуг, наданих у вересні 2015 року; 857 грн. 43 коп. пені за період з 01.11.2015 по 30.04.2016, нарахованої за прострочення оплати послуг, наданих у жовтні 2015 року; 784 грн. 49 коп. пені за період з 01.12.2015 по 17.05.2016, нарахованої за прострочення оплати послуг, наданих у листопаді 2015 року; 636 грн. 88 коп. пені за період з 01.01.2016 по 17.05.2016, нарахованої за прострочення оплати послуг, наданих у грудні 2015 року; 490 грн. 04 коп. пені за період з 01.02.2016 по 17.05.2016, нарахованої за прострочення оплати послуг, наданих у січні 2016 року; 352 грн. 67 коп. пені за період з 01.03.2016 по 17.05.2016, нарахованої за прострочення оплати послуг, наданих у лютому 2016 року; 205 грн. 83 коп. пені за період з 01.04.2016 по 17.05.2016, нарахованої за прострочення оплати послуг, наданих у березні 2016 року).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 7.6 Договору № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 у разі несвоєчасної сплати за надані послуг замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент невиконання зобов'язання за договором від вартості неоплачених послуг за кожний прострочений день, включаючи день оплати. Пеня нараховується починаючи з першого дня місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, суд зазначає, що умова договору про нарахування пені за кожний прострочений день не встановлює іншого строку для нарахування пені, ніж той, який передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано), оскільки визначає лише механізм нарахування пені.

Однак, що стосується умови договору про нарахування пені, починаючи з першого дня місяця, наступного за розрахунковим, суд зазначає таке.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

При цьому, суд зазначає, що сторони не можуть за власним погодженням змінювати момент початку нарахування пені (перший день прострочення).

Аналогічну правову позицію про порядок нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання викладено у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2011 року у справі № 3-61гс12.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що початком нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання є день, наступний за днем, коли зобов'язання повинно бути виконано за умовами Договору № АЩС-12/2007 від 01.12.2007, а саме з 15 числа звітного (розрахункового) місяця (наприклад, нарахування пені за прострочення оплати послуг, наданих у серпні 2015 року, слід здійснювати з 15 серпня 2015 року).

Водночас, враховуючи імперативні приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України (нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано), беручи до уваги, що іншого строку нарахування пені сторонами у Договорі № АЩС-12/2007 від 01.12.2007 не погоджено, суд дійшов висновку, що кінцевим строком нарахування пені за прострочення оплати послуг, наданих позивачем у серпні 2015 року, є 15.02.2016; у вересні 2015 року - 15.03.2016; у жовтні 2015 року - 15.04.2016; у листопаді 2015 року - 15.05.2016; у грудні 2015 року - 15.05.2016; у січні 2016 року - 15.05.2016; у лютому 2016 року - 15.05.2016; у березні 2016 року - 15.05.2016 (враховуючи заявлений позивачем у позовній заяві період нарахування пені).

З огляду на викладене, суд здійснив власний розрахунок пені (в межах заявленого позивачем у позовній заяві періоду нарахування).

Сума боргу (грн) - за серпень 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
3940.1301.09.2015 - 24.09.20152427%139.90
3940.1325.09.2015 - 29.10.20153522%166.24
3940.1330.10.2015 - 17.12.20154922%232.74
3940.1318.12.2015 - 28.01.20164222%199.49
3940.1329.01.2016 - 15.02.20161822%85.26
Всього:823,63

Сума боргу (грн) - за вересень 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
3940.1301.10.2015 - 29.10.20152922%137.74
3940.1330.10.2015 - 17.12.20154922%232.74
3940.1318.12.2015 - 28.01.20164222%199.49
3940.1329.01.2016 - 03.03.20163522%165.79
3940.1304.03.2016 - 15.03.20161222%56.84
Всього:792,60

Сума боргу (грн) - за жовтень 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
3940.1301.11.2015 - 17.12.20154722%223.24
3940.1318.12.2015 - 28.01.20164222%199.49
3940.1329.01.2016 - 03.03.20163522%165.79
3940.1304.03.2016 - 15.04.20164322%203.68
Всього:792,20

Сума боргу (грн) - за листопад 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
3940.1301.12.2015 - 17.12.20151722%80.75
3940.1318.12.2015 - 28.01.20164222%199.49
3940.1329.01.2016 - 03.03.20163522%165.79
3940.1304.03.2016 - 21.04.20164922%232.10
3940.1322.04.2016 - 15.05.20162419%98.18
Всього:776,31

Сума боргу (грн) - за грудень 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
3940.1301.01.2016 - 28.01.20162822%132.63
3940.1329.01.2016 - 03.03.20163522%165.79
3940.1304.03.2016 - 21.04.20164922%232.10
3940.1322.04.2016 - 17.05.20162619%106,36
Всього:636,88

Сума боргу (грн) - за січень 2016 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
3940.1301.02.2016 - 03.03.20163222%151.58
3940.1304.03.2016 - 21.04.20164922%232.10
3940.1322.04.2016 - 17.05.20162619%106,36
Всього:490,04

Сума боргу (грн) - за лютий 2016 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
3940.1301.03.2016 - 03.03.2016322%14.21
3940.1304.03.2016 - 21.04.20164922%232.10
3940.1322.04.2016 - 17.05.20162619%106,36
Всього:352,67

Сума боргу (грн) - за березень 2016 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
3940.1301.04.2016 - 21.04.20162122%99.47
3940.1322.04.2016 - 17.05.20162619%106,36
Всього:205,83
Таким чином, обґрунтованим розміром пені, яка підлягає стягненню з відповідача, є 4870 грн. 16 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» пені у розмірі 5090 грн. 41 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 4870 грн. 16 коп.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 361 грн. 43 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1826 грн. 42 коп. за загальний період нарахування з 15.09.2015 по 17.05.2016 (щодо кожного простроченого платежу окремо).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат (в межах заявленого позивачем періоду нарахування), суд дійшов висновку в їх обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» 3% річних у розмірі 361 грн. 43 коп. та інфляційних втрат у розмірі 1826 грн. 42 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7; ідентифікаційний код: 22599262) на користь Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, буд. 10; ідентифікаційний код: 01190043) суму основного боргу у розмірі 31521 (тридцять одна тисяча п'ятсот двадцять одна) грн. 04 коп., пеню у розмірі 4870 (чотири тисячі вісімсот сімдесят) грн. 16 коп., 3% річних у розмірі 361 (триста шістдесят одна) грн. 43 коп., інфляційні втрати у розмірі 1826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 42 коп. та судовий збір у розмірі 1370 (одна тисяча триста сімдесят) грн. 18 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 11.07.2016

Суддя І.М. Отрош