номер провадження справи 8/48/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 Справа № 908/1330/16

за позовом Міського комунального підприємства "Основаніє" (69095, м.Запоріжжя, вул. Українська, 29-а)

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (69089, АДРЕСА_1)

про стягнення 14899 грн. 58 коп. боргу

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача - Кучерява В.Ф., дов. № 379 від 04.01.2016 р.

Відповідача - ОСОБА_2

ОСОБА_4, договір № 06/06/16 від 06.06.2016 р.

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 14899 грн. 58 коп. боргу

Розгляд справи, призначений на 08.06.2016 р., відкладався до 29.06.2016 р.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 29.06.2016р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених у позові. В обґрунтування вимог вказує, що у червні 2014 р. ФОП ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором підряду № 1/02 від 10.01.2012 р. у розмірі 92626 грн. 82 коп. Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.12.2014 р. по справі № 908/1913/14 в задоволенні позову відмовлено. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 р. рішення господарського суду Запорізької області від 24.12.2014 р. скасовано, прийнято нове рішення, яким з МКП «Основаніє» стягнуто 113408 грн. 40 коп. основного боргу, 8505 грн. 63 коп. пені, 28476 грн. 82 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 6985 грн. 69 коп. річних процентів та 4721 грн. 29 коп. судового збору, що разом становить 162097 грн. 83 коп. Постановою Вищого господарського суду України постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 р. по справі №908/1913/14 залишено без змін. Рішення виконане, заборгованість на користь ОСОБА_2 сплачена. В результаті розгляду зазначеної справи судом встановлено, що «свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивував тим, що МКП «Основаніє» вартість виконаних робіт не сплатило, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 01.10.2012 р. Проте, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 надав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог у зв'язку з тим, що вказані у акті звіряння від 01.10.2012 р. платежі (10000 грн. за січень 2012 р., 10000 грн. за лютий 2012 р., 10000 грн. за березень 2012 р., 20000 грн. за квітень 2012 р., разом 50000 грн. ) помилково були включені до нього, оскільки вони стосуються платежів за договором № 3 від 01.03.2010 р.» (арк. 4 постанови ВГСУ від 17.096.2016 р. по справі № 908/1913/14). Таким чином, в судових засіданнях судом було встановлено та сторонами підтверджено, що окрім договору № 1/02 від 10.01.2012 р., за яким ОСОБА_2 стягував заборгованість з МКП «Основаніє» в розмірі 162097 грн. 83 коп., було укладено й договір № 3 від 01.03.2010 р., Договірні правовідносини в межах договору № 3 від 01.03.2010р. діяли між ФОП ОСОБА_2 та КП «ВРЕЖО № 9», правонаступником якого є МКП «Основаніє». Однак, як було встановлено в судових засіданнях по справі № 908/1913/14 примірники договору № 3 від 01.03.2010 р. у сторін не збереглись. В підтвердження позовних вимог по справі № 908/1913/14 ОСОБА_2 було надано акт звірки взаємних розрахунків від 01.10.2012 р., підписаний МКП «Основаніє» та ФОП ОСОБА_2, про заборгованість за договором № 1/02 від 10.01.2012 р. станом на 01.10.2012 р. у розмірі 92626 грн. 82 коп. КП «ВРЕЖО № 9» не передало заборгованість по договору № 1/02 від 10.01.2012 р. до МПК «Основаніє», про що було зазначено у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 Тому, ОСОБА_2 й було збільшено позовні вимоги, за виключенням вищезазначених оплат з договору № 1/02 та включенням їх до договору № 3 від 01.03.2010 р. Позивач вказує, що під час розгляду справи № 908/1913/14 МКП «Основаніє» було виявлено завищення суми оплат у розмірі 14599 грн. 58 коп. Зазначена переплата виникла у зв'язку з двічі оплаченими роботами, які були виконані відповідачем по договору № 3 від 01.03.2010 р. Роботи по актам виконаних підрядних робіт виконані на загальну суму 168986 грн. 10 коп. Сума завищення у розмірі 14899 грн. 58 коп. оплачена за рахунок коштів МКП «Основаніє», чим нанесено підприємству збитки. Загальна сума оплати, яка здійснена позивачем на рахунок відповідача склала 183885 грн. 68 коп. Враховуючи наведене вбачається, що ФОП ОСОБА_2 безпідставно набуто грошові кошти в сумі 14899 грн. 58 коп. Позивач з посиланням на ст. ст. 14, 247, 253, 256, 1212 ЦК України просить стягнути з відповідача 14899 грн. 58 коп. безпідставно набутих грошових коштів.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та вважає позовну заяву такою, що не ґрунтується на вимогах закону та не підлягає задоволенню. В обґрунтування заперечень вказує, що по-перше, вимоги позивача ґрунтуються на договірних правовідносинах. Судова справа №9208/1913/14 за позовом ФОП ОСОБА_2 до Міського комунального підприємства «Основаніє» про стягнення заборгованості за договором підряду стосувалася правовідносин, які виникли з договору підряду № 1/02 від 10.01.2012 р., не має жодного стосунку до договору підряду № 3, укладеного 01.03.2010 р. ФОП ОСОБА_2І та КП «ВРЕЖО № 9». Судова справа № 908/1913/14 не встановлює зміст договору, на який посилається позивач, а відповідно за відсутності договору, відповідно до ст. 875 ЦК України, відсутності проектно-кошторисної документації, відповідно до ст. 877 ЦК України у позивача відсутні підстави звернення до суду відповідно до договору. Позивач звертає стягнення на підставі ст. 1212 ЦК України, яка не може бути застосована до правовідносин, які регулюються договором. По-друге, до правовідносин застосовується позовна давність у три роки, яка вже спливла. Договір № 3 від 01.03.2010 р., на який посилається позивач, як і остання оплата зазначена у позовній заяві 26.04.2012 р. у розмірі 10000 грн.(без встановлення за який договір), за якою строк позовної давності минув 26.04.2015 р., а відповідно не може бути предметом судового розгляду. По-третє, відсутній факт порушення відповідачем права позивача. На момент подання позовної заяви до суду позивач не надав належних доказів, які підтверджують порушення його права відповідачем, відсутність у позивача первинних документів є підставою для їх відновлення у встановленому чинним законодавством порядку, а не для стягнення суми.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне:

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 14599 грн. 58 коп. , як безпідставно набутих, позивач обґрунтовує положеннями ст. ст. 1212, 1213, 1214 ЦК України, оскільки вважає, що за виконані підрядні роботи за договором № 3 від 01.03.2010 р. замовником (позивачем) було здійснено переплату, тобто прийняті роботи оплачені двічі.

На вимогу суду жодна із сторін не надала договір № 3 від 01.03.2010 р. В судовому засіданні представники сторін надали пояснення, що договір з такими реквізитами укладався ПП Кудряшовим та КП «ВРЕЖО №9».

Рішенням Запорізької міської ради № 5 від 27.04.2012 р. «Про припинення діяльності підприємств шляхом їх приєднання» КП «ВРЕЖО № 9» припинено шляхом приєднання до МПК «Основаніє». Відповідні зміни до статутних документів МКП «Основаніє» проведені державним реєстратором 13.02.2013 р.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ст. 843 ЦК України). Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (ст. 844 ЦК України).

До позовної заяви позивачем надані акти приймання-передачі виконаних робіт форми №КБ-2в (№ 1 - № 10 за 2010 рік, № 1- № 18 - за 2011 рік), акти про вартість виконаних підрядних робіт форми № КБ-3 за період квітень 2010 р. - квітень 2012 р. Акти містять реквізити: замовник ВРЕЖО-9, генпідрядник ПП Кудряшов, контракт № 3 від 01.03.2010 р.

Сума, заявлена до стягнення, як переплата за договором № 3 є, за свідченням позивача, різницею (сальдо), між вартістю робіт, зазначеною у доданих до позову актах приймання-передачі робіт та оплатою, здійсненою ВРЕЖО № 9 на користь ПП Кудряшова за період з листопада 2010 р. до квітня 2012 р., на підтвердження чого надано банківські виписки руху коштів по особовому рахунку КП «ВРЕЖОР № 9» за зазначений час.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Позивачем не надано реєстру переданих від КП «ВРЕЖО № 9» актів та кредиторської заборгованості по ПП Кудряшову на час припинення КП «ВРЕЖО № 9». Відповідач зазначає, що правовідносини сторін за договором № 3 від 01.03.2010 р. були завершені повним виконанням з обох сторін, внаслідок значного періоду часу, що минув, документи у нього не збереглись.

Таким чином, по-перше, суду не надано договір № 3 від 01.03.2010 р. та додатки до нього (кошторис, дислокації робіт тощо) для встановлення об'єму робіт та їх вартості, узгодженої сторонами; по-друге, суду не надано доказів, що додані до справи позивачем акти № КБ-2в та № КБ-3 є остаточним переліком за договором № 3 та не спростовано доводи відповідача щодо можливого існування (підписання) ще певного переліку актів з ВРЕЖО № 9 під час виконання цього договору; по-третє, позивачем не зазначено, які саме із робіт (за актами № КБ-2в) виконаних відповідачем, оплачені двічі та за якими саме платіжними документами здійснено безпідставне перерахування коштів відповідачу. Що стосується «сальдо» на користь позивача за договором № 3 за розрахунками КП «Основаніє», як визначено в позові - «переплата», суд зазначає, що грошова сума з такою правовою природою не може бути предметом судового розгляду, а потребує правового обґрунтування та відповідних підстав.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. За приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Враховуючи викладене, суд зазначає про недоведеність позивачем заявлених вимог щодо безпідставного перерахування ним грошових коштів відповідачу за договором № 3 від 01.03.2010 р.

З урахуванням встановлених у справі обставин судом не досліджується питання застосування наслідків спливу позовної давності.

Оцінивши усі обставини справи у їх сукупності та дослідивши надані сторонами по справі докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, внаслідок чого в їх задоволенні відмовляється.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст. 1212 ЦК України, керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 08 липня 2016 року.

Суддя І.А. Попова