ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р.Справа № 922/1463/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_1", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків
про стягнення грошових коштів в розмірі 16414,42 грн.
за участю представників сторін:

не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_1", м. Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків, про стягнення з відповідача суму завданої матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 16414,42 грн. А також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 11.05.2016р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 24.05.2016р. о 10:30 год.

Ухвалами господарського суду від 24.05.2016р., 07.06.2016р., 22.06.2016р. розгляд справи відкладався.

У судове засідання 07.07.2016р. представник позивача не з'явився, через канцелярію суду надав клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглядати справу за відсутністю представника позивача (вх. № 1363). Дане клопотання долучається судом до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання 07.07.2016р. не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Матеріали справи містять докази обізнаності відповідача про час та місце розгляду справи.

Відповідач правами, передбаченими ст. 22 ГПК України, не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні не реалізував.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_2 України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Як зазначив позивач у позовній заяві, 14.06.2013р. в м. Харкові, на вул. Велика Гончарівська, 33, відбулася ДТП за участю транспортних засобів «Toyota Land Cruiser Prado», д/н НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 та «Volkswagen Бора» д/н НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Харківська муніципальна страхова компанія" (відповідач), за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3817589.

Відповідно до матеріалів справи, в результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_1" (позивач), згідно з умовами Комплексного договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ) № 06/02-40-200020000 від 28.05.2014р. (договір), транспортний засіб «Toyota Land Cruiser Prado», д/н НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 (страхувальник) на праві приватної власності.

Згідно з умовами договору страхування, на підставі страхового акту № 132753736 від 01.07.2013р. та зібраних документів було розраховано та виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 17414,42 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЗР027108 від 17.07.2013р.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання перед страхувальником згідно умов договору страхування.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до Постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.07.2013р. у справі № 639/5266/13-п, вказана ДТП сталася з вини водія транспортного засобу «Volkswagen Бора» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_4, якого визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, до позивача перейшло право регресної вимоги до ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Харківська муніципальна страхова компанія", за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/3817589.

Згідно полісу ліміт відповідальності страховика (відповідача) за шкоду майна складає 50000,00 грн. Згідно вказаного полісу франшиза складає 1000,00 грн.

Отже, як зазначив позивач розмір страхового відшкодування, яке має сплатити відповідач на користь позивача складає 16414,42 грн. (з урахуванням франшизи за полісом АС/3817589).

Отже, на підставі вищезазначеного, до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 16414,42 грн.

Як свідчать матеріали справи, відповідачу було направлено регресну вимогу від 09.08.2013р. з проханням виплатити страхове відшкодування на користь позивача, але на даний час страхове відшкодування на користь позивача не сплачено, що і стало підставою для звернення з відповідним позовом до господарського суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Статті 979 ЦК України та 16 Закону України "Про страхування" визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Свої зобов'язання за договором майнового страхування страховик (позивач) виконав у повному обсязі, виплативши, на підставі відповідної заяви, страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 17414,42 грн.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22 січня 2013 у справі № 3-72 гс 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, позивач після виплати страхового відшкодування, отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки настає у особи, винної у заподіянні збитків (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, відповідно до Постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.07.2013р. у справі № 639/5266/13-п, вказана ДТП сталася з вини водія транспортного засобу «Volkswagen Бора» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_4, якого визнано винного в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оскільки вина застрахованої у відповідача за полісом № АС/3817589 особи встановлена, то ДТП, що сталася 14.06.2013р., відповідно до ст. 6 Закону, є страховим випадком, внаслідок якого у відповідача настає обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування.

Приписами ст. 990 ЦК України та ст. 25 Закону України "Про страхування" встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно зі ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до полісу АС/3817589 встановлена безумовна франшиза у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про страхування та ст. 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, крім випадків відшкодування шкоди, завданої життю та/або здоровю потерпілих.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що обґрунтований розмір страхового відшкодування становить 16414,42 грн.

Згідно зі ст. 36 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно з умовами договору страхування, на підставі страхового акту № 132753736 від 01.07.2013р. та зібраних документів було розраховано та виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 17414,42 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЗР027108 від 17.07.2013р.

Таким чином, на підставі вищезазначеного, до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 16414,42 грн.

Як свідчать матеріали справи, відповідачу було направлено регресну вимогу від 09ю08ю2013р. з проханням виплатити страхове відшкодування на користь позивача, втім, відповідач у встановлений законом строк, суму страхового відшкодування позивачу не виплатив.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з виплати позивачеві страхового відшкодування.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 16414,42 грн., належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи.

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо неповідомлення його позивачем про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу у відповідності до норм діючого законодавства, як на підставу для відмовлення у виплаті страхового відшкодування за вказаною подією, з огляду на наступне.

Згідно п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092, у разі потреби, виклик зацікавлених осіб на технічний огляд із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду ДТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження врученням відповідного виклику під розписку особи, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Таким чином, виклик відповідача для огляду пошкодженого транспортного засобу - не є імперативною нормою, а є, в даному випадку, прерогативою позивача та здійснюється в разі необхідної потреби і не є обов'язковою умовою для звернення до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на праві зворотної вимоги (регресу).

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до приписів якої, при задоволенні позову - витрати по сплаті судового збору за подання позову відшкодовуються за рахунок відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 65, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 63, 4 пов., ) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "КНЯЖА ВІЄННА ОСОБА_1" (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ) суму завданої матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 16414,42 грн., судові витрати в розмірі 1378, 00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/1463/16