РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016Справа №910/8405/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Укрснабресурс"
простягнення 260589,90 грн.

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаТригуб Д.Г. - представник
від відповідачане з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Амалтея" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Укрснабресурс" заборгованості за договором поставки №71 від 30.03.2015 з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 199233,38 грн., 3% річних у розмірі 14017,84 грн. та пені у розмірі 42078,02 грн.

Спір у даній справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки в частині здійснення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/8405/16 та розгляд справи призначено на 02.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача та заявленими сторонами клопотаннями про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 15.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2016, судом прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог, як заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором поставки №71 від 30.03.2015 з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 205260,94 грн., 3% річних у розмірі 14641,64 грн. та пеню у розмірі 40687,32 грн., а у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, неподанням ним витребуваних судом документів та поданим відповідачем клопотанням про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 30.06.2016.

В судовому засіданні 30.06.2016 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 30.06.2016 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про проведення судового засідання був повідомлений належним чином. 29.06.2016 через канцелярію Господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив з огляду на знаходження відповідача за іншою, ніж зазначено в позовній заяві адресою. Також, відповідач через канцелярію Господарського суду міста Києва надав суду заяву про застосування строку позовної давності щодо вимог позивача про стягнення пені.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Алматея" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Укрснабресурс" (далі - покупець, відповідач) був укладений договір поставки №71 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує мішки поліпропіленові нові (надалі іменується "товар"), загальна кількість, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна яких визначена сторонами у специфікаціях, що є додатками до цього договору, та невід'ємними його частинами. Кліше для нанесення логотипу. Вигляд кліше, його колір та вартість, обговорюються сторонами та оформлюється у вигляді додатку до цього договору який підписується уповноваженими особами та є невід'ємною частиною цього договору (п.1.1), ціни на товар, що поставляється за цим договором, зазначені у специфікаціях до цього договору. Ціна на товар може бути змінена виключно за попереднім погодженням з покупцем та оформлюється додатковою угодою, яка є невід'ємною його частиною (п.2.1), до ціни товару включені: вартість товару та вартість упаковки, в якій буде поставлятися товар, витрати на отримання необхідних сертифікатів (п.2.2), загальна ціна договору складається із сум всіх специфікацій (п.2.3), постачальник зобов'язується відвантажити покупцеві товари у строки, зазначені у специфікаціях. Датою поставки товару вважається дата передачі товару покупцю, зафіксована у видатковій накладній. Разом з товаром покупцю передаються оригінали наступних документів: сертифікат якості, рахунок - фактура, товарно - транспортна накладна, видаткова накладна (п.3.2), право власності на товар та ризики, що з ним пов'язані, переходять від постачальника до покупця в момент підписання видаткової накладної (п.3.5), покупець здійснює оплату товару в розмірі 100% згідно рахунків у строки, зазначені у специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору (п.5.2), покупець за порушення строків оплати, визначених у п.5.2 договору, за вимогою постачальника зобов'язаний сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу (п.6.1.5).

Відповідно до специфікацій (додатки №№1, 2, 3) до цього договору покупець здійснює оплату товару, що поставляється за даним договором на умовах відстрочення оплати протягом 10 календарних днів з дати поставки товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, датою платежу є дата списання коштів з поточного рахунку покупця.

На виконання умов договору постачальник поставив, а покупець прийняв товар на загальну суму 1626240,00 грн. за видатковими накладними № 507 від 01.04.2015 на суму 150720,00 грн., № 508 від 01.04.2015 на суму 518160,00 грн., № 569 від 13.04.2015 на суму 59520,00 грн., № 570 від 13.04.2015 на суму 489600,00 грн., № 599 від 21.04.2015 на суму 192000,00 грн., № 600 від 21.04.2015 на суму 216240,00 грн. Довіреності покупця на отримання товару від постачальника містяться в матеріалах справи.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач повинен був оплатити поставлений за видатковими накладними від 01.04.2015 товар у строк до 11.04.2015, однак порушив встановлені договором строки оплати та сплатив 382220,00 грн. - 14.06.2015 та 286660,00 грн. - 16.06.2015, за видатковими накладними від 13.04.2015 у строк до 23.04.2015, однак оплатив із затримкою, а саме: 50000,00 грн. - 07.07.2015, 20000,00 грн. - 09.07.2015, 10000,00 грн. - 13.07.2015, 40000,00 грн. - 14.07.2015, 20000,00 грн. - 11.08.2015, 10000,00 грн. - 21.08.2015, 304000,00 грн. - 21.09.2015, 95120,00 грн. - 16.10.2015, за видатковими накладними від 21.04.2015 у строк до 01.05.2015, однак оплатив 4880,00 грн. - 16.10.2015, 20000,00 грн. - 19.10.2015, 40000,00 грн. - 21.10.2015, 10000,00 грн. - 26.10.2015, 10000,00 грн. - 27.10.2015, 20000,00 грн. - 28.10.2015, 10000,00 грн. - 29.10.2015, 20000,00 грн. - 30.10.2015, 100000,00 грн. - 25.11.2015.

Таким чином, за договором №71 від 30.03.2015 постачальник поставив покупцю товар на загальну суму 1626240,00 грн., однак покупець оплатив за отриманий товар частково, на суму 1452880,00 грн., заборгованість відповідача склала 173360,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача 12.08.2015 було надіслано претензію від 05.08.2015 за вих. №238, 20.10.2015 надіслано претензію від 15.10.2015 за вих. №345, 26.11.2015 надіслано претензію від 24.11.2015 №387 та 18.12.2015 надіслано претензію від 16.12.2015 №404 з вимогами про оплату заборгованості за товар, однак відповідач відповіді на претензії не надав, оплату заборгованості не здійснив.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, приписів додатків №№1, 2, 3 до договору, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару на момент розгляду справи настав.

Як свідчать матеріали справи, відповідач своїх зобов'язань по оплаті поставленого позивачем та прийнятого відповідачем товару не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 173360,00 грн.

Відповідачем належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості та її розмір не спростовано, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надано.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 173360,00 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 14641,64 грн., інфляційні втрати у розмірі 31900,94 грн. та пеню у розмірі 40687,32 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів за отриманий товар не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно, є підстави для застосування по відношенню до відповідача встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 6.1.5 договору сторонами погоджено, що покупець за порушення строків оплати, визначених у п.5.2 договору, за вимогою постачальника зобов'язаний сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Отже, оскільки судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем, вимоги позивача про стягнення пені у розмірі визнаються судом обґрунтованими.

Відповідно до п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Перерахувавши заявлену позивачем суму пені відповідно до умов договору, вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача пені у розмірі 683,17 грн., за період, який самостійно визначений позивачем у розрахунку до позовної заяви, тобто у меншій сумі, ніж просить позивач у позовній заяві, оскільки ним не враховано шестимісячний строк нарахування пені з моменту коли зобов'язання відповідача мало бути виконано. При цьому, судом нараховано пеню по накладним від 21.04.2015, з урахуванням строку оплати товару та часткових оплат відповідача в межах самостійно визначеного позивачем періоду, тобто з 29.10.2015 по 30.10.2015 включно.

Твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення пені суд вважає необґрунтованими та зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3 та 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Як зазначалось вище, позивачем було нараховано пеню за порушення відповідачем строків внесення плати товару, поставленого за видатковими накладними від 21.04.2015, при цьому, за розрахунком суду прострочка платежу розпочалася з 02.05.2015.

З наявного на поштовому конверті позовної заяві відбитку штампу відділення поштового зв'язку вбачається, що позов до суду було подано 29.04.2016, тобто пеня нарахована позивачем в межах строку позовної давності, що передбачений ст.258 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до норм п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

За таких обставин, враховуючи норми ст. 625 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3%річних, розмір яких, за розрахунком суду складає 31106,18 грн. та 14567,48 грн. відповідно.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, витрати по сплаті судового збору, виходячи із ставок судового збору, встановлених Законом України "Про судовий збір" в редакції, чинній на момент звернення позивача з даним позовом до суду (29.04.2016) з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог становлять 3908,85 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Укрснабресурс" (01133, м.Київ, бульв. Л. Українки, будинок 26, офіс 901, ідентифікаційний код 38947544) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея" (73000, Херсонська обл., місто Херсон, пров. Учбовий, будинок 28/50, ідентифікаційний код 21298452) заборгованість у розмірі 173360 (сто сімдесят три тисячі триста шістдесят) грн. 00 коп., 683 (шістсот вісімдесят три) грн. 17 коп. пені, 3% річних у розмірі 14567 (чотирнадцять тисяч п'ятсот шістдесят сім) грн. 48 коп., інфляційні втрати у розмірі 31106 (тридцять одна тисяча сто шість) грн. 18 коп. та судовий збір у розмірі 3295 (три тисячі двісті дев'яносто п'ять) грн. 75 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В інший частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.07.2016

Суддя Ю.М.Смирнова