РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2016Справа №910/9543/16

За позовом Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь»

до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк»

про стягнення 1 102,70 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Горбашова І.М. (дов. №3 від 05.01.2016);

від відповідача - Терещенко В.І. (дов. №03/2-655 від 21.03.2016);

ВСТАНОВИВ:

25.05.2016 Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення заборгованості з оплати вартості спожитої банкоматом електричної енергії згідно умов договору зберігання №154430-ПК від 21.01.2014 на загальну суму 1 102,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати вартості спожитої банкоматом електричної енергії за умовами договору №154430-ПК від 21.01.2014.

Крім того Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» подав клопотання про поновлення строку, встановленого для подачі позовної заяви.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.05.2016 порушено провадження у справі №910/9543/16 та розгляд справи призначено на 07.06.2016.

07.06.2016 представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 26.05.2016 через загальний відділ суду було подано витребувані документи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.06.2016 у зв'язку із необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 07.07.2016.

У судове засідання 07.07.2016 з'явилися представники сторін, надали пояснення по суті справи.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 07.07.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

21.01.2014 між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - відповідач, поклажодавець) та Головним військово-медичним клінічним орденом Червоної Зірки центром «Головний військовий клінічний госпіталь», у зв'язку зі зміною найменування - Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» (далі - позивач, зберігач) укладено договір зберігання № 154430-ПК, відповідно до умов п. 1.1 якого зберігач приймає від поклажодавця на відповідальне зберігання 1 (один) офісний банкомат ProCash 1500xe для обслуговування держателів карток міжнародних платіжних систем і зобов'язується повернути банкомат поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до п. 1.2 договору строк зберігання 12 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі банкомату, та відповідно до п. 5.1 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та діє протягом обумовленого строку зберігання.

Відповідно до додаткового договору про внесення змін до договору зберігання №154430-ПК сторони погодили дію договору до 30.09.2014.

Згідно з п. 3.1, пп. 3.1.11 договору зберігач зобов'язаний у дводенний строк з дня укладення цього договору забезпечити умови для прийняття банкомату на відповідальне зберігання та розташування його в приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 18, хол приймального відділення ГВМКЦ, що належить зберігачу у якості користувача приміщення, та щомісячно, разом з рахунком, надавати поклажодавцю акти виконаних робіт.

Відповідно до пп. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 договору поклажодавець зобов'язаний забезпечити за свій рахунок установку, підключення та обслуговування банкомату в приміщені; відшкодувати зберігачу вартість монтажних робіт по підключенню банкомату до електромережі, телефонної мережі, інших робіт, проведення яких без участі зберігача є неможливим, на підставі виставлених зберігачем рахунків та актів виконаних робіт; щомісяця оплачувати вартість спожитої електричної енергії банкоматом згідно технічних характеристик за існуючими тарифами на підставі виставленого зберігачем рахунку, підписаного акту виконаних робіт.

Згідно з актом прийому-передачі від 21.01.2014 поклажодавець передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання банкомат на відповідальне зберігання з адресою установки: м. Київ, вул. Госпітальна, 18.

Посилаючись на те, що з червня 2014 року відповідач порушуючи умови договору не виконував свої зобов'язання, а саме припинив проводити оплату за використану електроенергію, сторони, керуючись п.п. 5.3 договору розірвали договір зберігання № 154430-ПК від 21.01.2014.

Згідно з актом приймання-передачі від 20.10.2014 на виконання умов договору зберігання № 154430-ПК від 21.01.2014, зберігач повернув, а поклажодавець прийняв з відповідального зберігання 1 (один) офісний банкомат ProCash 1500xe, що знаходиться за адресою: 01133, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 18.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що станом на 17.04.2015 сума заборгованості відповідача за спожиту електроенергію становить 1 102,70 грн., що підтверджується рахунками-фактурою: №174 від 01.07.2014 на суму 285,74 грн., №175 від 01.08.2014 на суму 298,89 грн., №177 від 01.10.2014 на суму 310,84 грн., №178 від 10.11.2014 на суму 207,23 грн.; актами здачі-приймання робіт (надання комунальних послуг електроенергії): за червень 2014 року на суму 285,74 грн., за липень 2014 року на суму 298,89 грн., за вересень 2014 року на суму 310,84 грн., а також відомостями витрат електроенергії у НВМКЦ «ГВКГ» за вказаний період.

З огляду на вказане, позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість з оплати вартості спожитої банкоматом електричної енергії згідно умов договору №154430-ПК від 21.01.2014 на загальну суму 1 102,70 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Спір виник у зв'язку з тим, що на думку позивача, відповідач не оплатив вартість спожитої банкоматом електричної енергії згідно умов договору №154430-ПК від 21.01.2014 на загальну суму 1 102,70 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Факт наявності у відповідача заборгованості за договором зберігання №154430-ПК від 21.01.2014 на загальну суму 1 102,70 грн. позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

Доказів оплати вищевказаної суми боргу матеріали справи не містять.

Разом з тим, судом також встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.11.2014 №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк» запроваджено строком на три місяця з 21.11.2014 по 20.02.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №35 від 17.02.2015 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» до 20.03.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.03.2015 №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Згідно з частиною 4 статті 49 цього Закону у судовому порядку підлягають вирішенню будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів.

Таким чином, після початку процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд України у своїх постановах від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15, від 01.04.2015 у справі № 3-25гс15 та від 01.04.2015 у справі № 3-34гс15.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

При цьому, суд зазначає, що позивач може захистити свої майнові права за Договором у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У випадку необґрунтованої відмови в акцептуванні вимоги позивача та включені її до реєстру вимог кредиторів, позивач на підставі частина 4 статті 49 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вправі буде звернутися до суду з відповідним позовом.

Щодо клопотання позивача про поновлення строку позовної давності для звернення до суду слід зазначити наступне.

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З урахуванням наведеного, та враховуючи, що заборгованість відповідача виникла за період з червня по жовтень 2014 року, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане - 11.07.2016.

Суддя В.О. Демидов