Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "14" липня 2016 р. Справа № 906/422/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Невисевич О.М. - директор (наказ №24-к від 01.02.2014;

Невисевич М.В. - довіреність від 07.06.2016

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (м. Коростишів Житомирська область)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (м. Коростишів Житомирська область)

про стягнення 17407,98 грн.

Позивачем подано позов до господарського суду про стягнення з відповідача на його користь 363, 42 грн заборгованості з орендної плати за договором №247 від 31.12.2013 та 17044, 56 грн неустойки за час прострочення користування торгівельним майданчиком НОМЕР_2. за період з 28.06.2014 по 01.04.2016.

Позовні вимоги ґрунтуються на неналежному виконанню зобов'язань відповідачем, щодо сплати коштів по оренді.

Ухвалою господарського суду від 05.05.2016 було порушено провадження у даній справі.

Ухвалою від 30.06.2016 за клопотанням представника позивача строк розгляду справи продовжений по 20.07.2016 включно на підставі ч. 4 ст. 69 ГПК України.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомлено, вимог ухвал суду від 05.05.2016, 16.06.2016 та 30.06.2016 відповідач також не виконала. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлялась вчасно та належним чином, відповідно до наявного в матеріалах справи поштового повідомлення про вручення ухвали суду (а.с. 38,60,).

Розгляд справи здійснюється за наявними в матеріалах справи документами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи,, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п.1.1 Статуту, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (далі позивач) є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна (а. с. 32 - 35).

Згідно з п.1.2 Статуту, позивач також є правонаступником прав та обов'язків Кооперативного підприємства "Кооперативний ринок" й створений виділенням з райспоживспілки на базі майна КП "Кооперативний ринок" відповідно до рішення ради засновників зборів від 25.11.2003., протокол №5 з передачею йому прав і зобов'язань райспоживспілки в межах прав та зобов'язань КП "Кооперативний ринок".

Відповідно до пп. 2.3.2 та 2.3.3. п. 2.3 Статуту позивача, одним з предметів діяльності підприємства є організація і надання ринкових послуг населенню, організація, підприємствам, що здійснюють торгівлю на ринку і надають послуги та надання в оренду основних засобів та торгових місць ринку.

31.12.2013 між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець, позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (орендар, відповідач) укладено договір оренди № 247 (а.с. 10-11).

За умовами п. 1.1. договору, предметом договору є торгівельний майданчик № НОМЕР_2 площею 7 кв.м., місцезнаходження яких зазначені на плані розміщення торгівельних місць ринку.

Карта-схема розміщення торгових місць ринку, була розроблена у 2003 році та погоджена з місцевими органами: СЕС, Ветеринарною медициною, пожежного нагляду, архітектурно-будівельною комісією, Державтоінспекцією (а.с. 12).

Відповідно до п. 1.3 договору, об'єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності.

Орендар набуває права користування об'єктом оренди з дати початку дії договору відповідно до п.6 договору, тобто з 01.01.2014 до 31.12.2014 включно.

Пунктом 3.1. сторони визначили, що орендна плата складає 403,90 грн на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Відповідно до п. 4.3.3 договору відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з позовних вимог у зв'язку з тим, що станом на 15.06.2014 заборгованість з орендної плати складала 4 місяці, у орендодавця виникло право на припинення договору оренди.

Так відповідачу направлено претензію №177 від 25.06.2014, в якій позивач повідомив про відмову від договору оренди №247 від 31.12.2013 та вимагав повернення предмету оренди, а саме: торговельного майданчика НОМЕР_2.Дану претензію відповідач отримав 27.06.2014, про що свідчить відповідна відмітка поштового відділення на повідомленні про вручення кореспонденції. (а.с.26)

15.01.2015 позивачем на адресу відповідача було повторно направлено претензію за №14 та повідомлено, що договір оренди розірваний з 27.06.2014 відповідно до ст. 782 ЦК України. Відповіді на вказані претензії відповідач не надала і при цьому досі користується торгівельним майданчиком. Дану претензію відповідач також отримав 21.01.2015, про що свідчить відповідна відмітка поштового відділення на повідомленні про вручення кореспонденції. (а.с.27)

Як вбачається з прибуткових касових ордерів, відповідач здійснювала оплату за вказаним договором оренди з січня по травень 2014 включно (а.с. 21-25).

За розрахунком позивача, за орендарем рахується заборгованість по орендній платі за 27 днів червня 2014 в сумі 363, 42 грн (27 дн. х 13, 46 грн = 363, 42 грн).

Крім того, після розірвання договору оренди у відповідача виник обов'язок не лише сплати заборгованість з орендної плати, а й необхідність повернути торговельний майданчик. Так як предмет договору оренди досі використовується, позивач нарахував неустойку відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України за 3 дні червня 2014 - 80, 76 грн (3дн. х 13.46 =40, 38 грн х 2 = 80.76 грн) та з 01.07.2014 по 01.04.2016 за 21 місяць - 16963, 80 грн, що разом складає 17044,56 грн.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з огляду на таке.

Згідно із ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 с. 627 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди № 247 від 31.12.2013.

Відповідно до п. 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Сплата наймачем орендної плати у встановлений строк є обов'язком, який випливає з положень ст. 759, 762 ЦК України та умов договору.

Водночас, порушенням зобов'язання згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Неналежним виконанням, виходячи з встановлених судом обставин, є несплата відповідачем орендної плати протягом значного періоду часу, що також тягне за собою правові наслідки, передбачені ч.1 ст.782 ЦК України.

Згідно з Актом технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 12.06.2008 позивач прийняв в експлуатацію торгівельні майданчики після переобладнання, в переліку яких є і торгівельний майданчик НОМЕР_2 площею 7 кв.м, що є предметом договору оренди укладеного між сторонами.

Торгівельний майданчик № НОМЕР_2 обліковуються на балансі підприємства і є майном, яке передано до ПР "Кооперативний ринок" від власника - Коростишівської райспоживспілки згідно інвентаризаційного опису № 3 від 31.12.2003р. (а.с.13-20).

Господарським судом встановлено, що відповідач не виконав своїх договірних зобов'язань та не провів розрахунки з позивачем в установлені договорами строки, за таких обставин суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 17407,00 грн., з яких 363,42 грн. боргу з орендної плати згідно договору оренди № 247 від 31.12.13р. за 27 днів червня 2014 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно пп.6.1 договору оренди № 247 від 31.12.2013, він діє з 01.01.2014 по 31.12.2014 включно.

Згідно ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічна норма узгоджена сторонами у пп.4.3.8 пп.4.3 договору оренди № 247 від 31.12.2013, згідно якого сторони погодили, що у разі припинення або розірвання договору у 7-ми денний термін звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду.

Як вже зазначалося, позивач у своїх претензіях №177 від 25.06.2014 та №14 від 15.01.2015 повідомляв відповідача про закінчення терміну дії договору оренди.

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У свою чергу, закінчення строку дії договору за загальним правилом припиняє права і обов'язки його сторін, але не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов договору.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч.2 ст.785 ЦК України).

Оскільки відповідач не виконав свого обов'язку щодо повернення орендованого торгівельного майданчику, позивач за первісним позовом скористався своїм правом та нарахував відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення, а саме за період 3 дні червня 2014 - 80, 76 грн та з 01.07.2014 по 01.04.2016 за 21 місяць - 16963, 80 грн, що разом складає 17044,56 грн.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів повернення позивачу об'єкта оренди, суд вважає заявлену позивачем вимогу про стягнення неустойки правомірною, обґрунтованою, такою, що відповідає нормам чинного законодавства, тому задовольняє її в повному обсязі.

Згідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.34, 43 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Згідно ст.33 ГПК України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до господарського суду доказів на спростування заявлених позивачем позовних вимог.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок", (12501, м.Коростишів Житомирської області, вул.Шевченка 40, ідентифікаційний код 31843604):

- 363, 42 грн заборгованості з орендної плати;

- 17044, 56 грн неустойки;

- 1378, 00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.07.16

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати: 1 - в справу

2, 3 - сторонам (рек. з пов.)