КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р. Справа№ 910/2635/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Коршун Н.М.

Алданової С.О.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

позивача: Недотопа М.М.;

відповідача: Коновалов О.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк національний

кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування

вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчук

Віталія Віталійовича

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.04.2016р.

у справі №910/2635/16 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк національний

кредит"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014"

про стягнення 399 452,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк національний кредит" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014" (далі - відповідач) повернути 399 452,05 грн., отриманих за договором про депозитний вклад "Стандартний" №DU1235/2014-1 строком на 12 місяців+1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів) від 26.06.2014р. без достатніх правових підстав, оскільки позивач на день розірвання та повернення депозиту не перерахував проценти за зниженою відсотковою ставкою у розмірі 2,0 % річних.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про безпідставність і непідтвердженість позовних вимог. Зокрема, відповідач посилався на наступне:

- між сторонами було укладено договір застави майнових прав №04-1276/1-1 від 27.06.2014р. в забезпечення виконання зобов'язань за раніше укладеним сторонами договором про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-85ю/2013/2-1 від 01.06.2013р. За умовами Договору застави відповідач передав позивачу в заставу майнові права на отримання грошових коштів у сумі 3 000 000,00 грн. та нараховані проценти в розмірі 22% річних з нього згідно з договором про депозитний вклад "Стандартний" №DU1235/2014-1 строком на 12 місяців + 1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів) від 26.06.2014р., за яким відповідач виступає вкладником;

- між сторонами було укладено договір про внесення змін до п.3.7 договору про депозитний вклад №DU1235/2014-1 від 26.06.2014р., згідно з яким сторони встановили, що у разі припинення дії договору застави майнових прав, вкладник має право ініціювати дострокове розірвання депозитного договору, при цьому банк не здійснює перерахунок процентної ставки і повертає вкладнику всю суму депозиту та нарахованих процентів;

- в даному випадку відповідач цілком правомірно отримав від позивача оспорювану суму грошових коштів за договором про депозитний вклад №DU1235/2014-1 від 26.06.2014р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2016р. у справі №910/2635/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2016р. у справі №910/2635/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Загалом доводи апеляційної скарги ідентичні тим, які наводилися позивачем під час розгляду справи Господарським судом міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2016р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Коршун Н.М., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.06.2016р.

14.06.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі та клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання, призначене на 16.06.2016р.

15.06.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про непідтвердженість доводів апеляційної скарги належними доказами і просив суд залишити скаргу без задоволення.

15.06.2016р. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів у зв'язку з виходом судді Мартюк А.І. у відпустку з 16.06.2016р., для розгляду справи №910/2635/16 було визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Коршун Н.М. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 16.06.2016р.

В судове засідання 16.06.2016р. з'явився представник відповідача. Представник позивача не з'явився.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2016р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, клопотання позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату було задоволено, розгляд справи відкладено на 11.07.2016р.

В судовому засіданні 11.07.2016р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з урахуванням додаткових пояснень по справі, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2016р. у справі №910/2635/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 11.07.2016р. представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, наведених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 11.07.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

26.06.2014р. між позивачем, як банком, та відповідачем, як вкладником, укладено договір про депозитний вклад "Стандартний" № DU1235/2014-1 строком на 12 місяців+1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів) (далі - Договір) (том справи - 1, аркуші справи - 9-12).

За умовами Договору (п.п.2.1-2.3) вкладник передає, а банк приймає на депозитний рахунок № 6001 в ПАТ "Банк національний кредит", код банку 320702, грошові кошти в сумі 3 000 000,00 грн. в національній валюті на умовах цього договору. Депозит розміщується на строк з 26.06.2014р. по 27.06.2015р. включно. Банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 22,0% річних.

Порядок повернення депозиту та сплати процентів визначений в розділі 3 Договору, згідно з п.п.3.1, 3.7, 3.8 якого банк приймає на зберігання грошові кошти вкладника на умовах і в терміни, передбачені п.п.2.1-2.3 цього Договору. Вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання заяви про дострокове розірвання дії договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. Банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання дії договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладнику №6001, відкритий у ПАТ "Банк національний кредит", код банку 320702. У випадку розірвання договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. Якщо сума раніше сплачених вкладнику процентів перевищує суму процентів, що належить до виплати по перерахуванню, то різниця між ними утримується банком в момент дострокового повернення вкладу з суми вкладу або вноситься вкладником на рахунок банку.

Відповідно до п.4.2 Договору банк має право самостійно розраховувати суму процентів, а також визначати в кожному конкретному випадку умови договорів про зміну умов договору в тому числі зміну розміру процентів за результатами переговорів.

В розділі 7 Договору наведено заключні положення, згідно з п.7.2 якого всі інші зміни та доповнення до договору, в тому числі щодо зміни розміру процентної ставки за користування депозитом, мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином сторонами з обов'язковим посиланням на цей договір.

27.06.2014р. між сторонами було укладено договір про внесення змін №1 до Договору про депозитний вклад "Стандартний" № DU1235/2014-1 строком на 12 місяців+1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів) від 26.06.2014р. (том справи - 1, аркуші справи - 45-46), в якому сторони, зокрема, виклали п.3.7 Договору в новій редакції, а саме: "3.7. Вкладник має право після припинення дії договору застави майнових прав №04-1276/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014, звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 (десять) робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику.

Після припинення дії договору застави майнових прав №04-1276/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014 банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 (десяти) днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника".

26.02.2015р. відповідач звернувся до позивача з листом №3 від 26.02.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 13), в якому просив достроково припинити дію Договору та повернути депозитні кошти разом з відсотками на поточний рахунок позивача.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що ним були повернуті відповідачу грошові кошти у розмірі 300 000,00 грн. та нараховані проценти у сумі 439 397,26 грн. Однак при цьому, за твердженням позивача, на день розірвання та повернення депозиту він не перерахував проценти за зниженою відсотковою ставкою у розмірі 2,0% річних, внаслідок чого відповідач безпідставно отримав 399 452,05 грн. грошових коштів за укладеним з позивачем Договором і ці кошти мають бути повернуті позивачу.

Місцевий господарський суд в позові відмовив повністю, визнавши вимоги позивача необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (ст. 1058 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1061 Цивільного кодексу України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

В ст. 1070 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В процесі судового розгляду було встановлено, що на виконання укладеного між сторонами Договору на вимогу відповідача (лист №3 від 26.02.2015р.) позивач здійснив повернення депозитних коштів у розмірі 300 000,00 грн. та нарахованих процентів у сумі 439 397,26 грн. у зв'язку з припиненням дії Договору, про що свідчить наявна в матеріалах справи банківська виписка з рахунку позивача за період з 01.08.2015р. по 21.12.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 15).

Позивач зазначає про те, що на дату повернення вказаних коштів депозиту він не перерахував проценти за зниженою відсотковою ставкою у розмірі 2,0% річних, внаслідок чого відповідач безпідставно отримав 399 452,05 грн. грошових коштів за укладеним з позивачем Договором.

Однак, як уже зазначалося вище, сторонами були внесені зміни до Договору шляхом укладення договору №1 від 27.06.2014р. про внесення змін до Договору про депозитний вклад "Стандартний" № DU1235/2014-1 строком на 12 місяців+1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів) від 26.06.2014р., в якому сторони дійшли згоди щодо внесення змін до п.п.2.1, 2.6, 3.7, 4.2, 4.3.5, 4.4.1 Договору. При чому п.3.7 Договору в новій редакції, погодженій сторонами, не передбачав застосування зниженої відсоткової ставки у розмірі 2% у випадку його розірвання за ініціативою вкладника (в даному випадку - позивача).

Як в поясненнях, що надавалися місцевому господарському суду, так і в апеляційній скарзі позивач зазначав про помилковість трактування умов договору про внесення змін № 1 від 27.06.2014 в частині зміни умов п.3.7 укладеного між сторонами Договору, оскільки зміни стосувалися лише певних абзаців вказаного пункту Договору.

Натомість, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, з тексту договору №1 від 27.06.2014р. про внесення змін до договору про депозитний вклад "Стандартний" №DU1235/2014-1 строком на 12 місяців+1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів) від 26.06.2014 вбачається, що сторонами погоджено викладення не якоїсь частини (абзацу) пункту 3.7 Договору в новій редакції, а всього пункту.

Доказів, які б свідчили про укладення між сторонами інших договорів, за умовами яких би передбачалося право позивача на застосування зниженої відсоткової ставки у випадку припинення дії Договору з ініціативи вкладника ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Інших підстав для зобов'язання відповідача повернути 399 452,05 грн. отриманих за Договором коштів позивач не навів.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

З урахуванням наведених обставин справи в їх сукупності, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності заявлених ним вимог.

Доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Враховуючи викладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2016р. у справі №910/2635/16 прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчук Віталія Віталійовича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2016р. у справі №910/2635/16 - без змін.

2. Матеріали справи №910/2635/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.М. Коршун

С.О. Алданова