донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

06.07.2016 справа №913/258/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівМартюхіна Н.О. Сгари Е.В., Будко Н.В.

за участю представників сторін:
від апелянта: від позивача:не з'явились; ОСОБА_9. - за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Сєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від22.03.2016 року (повний текст складено 28.03.2016 року)
у справі№ 913/258/16 (судя С.В. Масловський)
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_7, м. Сєвєродонецьк Луганської області
до Сєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк Луганської області
провизнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 у лютому 2016 року заявлено позов до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання недійсною додаткової угоди № 00094 від 08.06.2011 року (державна реєстрація від 22.06.2011 року за № 00094), до договору оренди землі № 86 від 05.10.2010 року, а також про стягнення витрат по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Луганської області від 22.03.2016 року у справі № 913/258/16 (суддя С.В. Масловський) позов задоволено повністю:

- визнано недійсною додаткову угоду № 00094 від 08.06.2011 року (державна реєстрація від 22.06.2011 року за №00094) до договору оренди землі №86 від 05.10.2010 року, яка укладена між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та Сєвєродонецькою міською радою Луганської області;

- стягнуто з Сєвєродонецької міської ради Луганської області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 судовий збір у сумі 1378,00 грн.;

- вирішено видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, відповідач - Сєвєродонецька міська рада звернулась до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (б/н від 07.04.2016р.), в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 22.03.2016 року у справі №913/258/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянт, вважає, що рішення місцевого господарського суду від 22.03.2016 року у справі №913/258/16 є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що в порушення приписів статті 236 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 207 Господарського кодексу України, суд дійшов помилкового висновку, про те що рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області не породжує правових наслідків з моменту його прийняття, а спірна додаткова угода є недійсною з моменту укладення.

Так, скаржник вважає, що в проміжок часу з 01.07.2011 року до 01.04.2014 року рішення № 431 було чинним, сторонами в момент вчинення спірного правочину вимоги закону порушені не були, а відтак зобов'язання за оскаржуваною додатковою угодою має припинятись на майбутнє.

Водночас, скаржник зазначає, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_7 пропустила позовну давність, оскільки даний строк почав свій перебіг від дня укладання оскаржуваної додаткової угоди.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.05.2016 року апеляційна скарга була прийнята до провадження з подальшим призначенням судового засідання на 06.07.2016 року, також було зобов'язано позивача надати вмотивований відзив.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Донецького апеляційного господарського суду через канцелярію 01.07.2016 року, позивач вказав на те, що твердження Сєвєродонецької міської ради Луганської області викладені в апеляційній скарзі не відповідають дійсності та просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 22.03.2016 року у справі №913/258/16 без змін.

06.07.2016 року в судовому засіданні апеляційної інстанції був присутній представник позивача, який наполягав на доводах викладених у відзиві на апеляційну скаргу поданому раніше, просив залишити рішення господарського суду Луганської області від 22.03.2016 року у справі № 913/258/16 без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача заявив клопотання про визнання поважною причину пропуску строку для звернення до суду з позовом. Під час заявлення даного клопотання, представник позивача послався на необхідність його заявлення та задоволення в разі, якщо суд дійде висновку, що строк позовної давності в даній справі є пропущеним.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів відмовляє в його задоволенні, оскільки з урахуванням вимог ч. 3 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України дане клопотання не було предметом розгляду у суді першої інстанції. Крім того, даний позов було заявлено в межах трьохрічного строку з моменту прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали від 01.04.2014 року, якою скасовано рішення відповідача №431 від 29.03.2011 року.

Представник відповідача в судове засідання призначене на 06.07.2016 року не з'явився, відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України про час і місце проведення судового засідання сторін по справі було повідомлено належним чином. Явка сторін у судове засідання апеляційної інстанції не була визнана обов'язковою.

Особливості меж перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені нормами ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, які полягають у тому, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Нормами частини 2 цієї статті передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як вказано в ст.ст. 42, ст.43 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 05.10.2010 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, з одного боку, як орендарем та Сєвєродонецькою міською радою, з іншого боку, як орендодавцем, було укладено договір оренди землі №86 (далі - Договір), відповідно до умов якого:

Пунктом 1 Договору встановлено, що орендодавець, на підставі рішення сесії Сєвєродонецької міської ради за №4551 від 30.09.2010 року, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку - землі комерційного використання (під існуючий блок № 7 торговельно-промислово-продовольчого комплексу), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Об'єкт оренди, згідно пункту 2 Договору: в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0.0089 га, в тому числі: капітальна одноповерхова споруда - 0,0050 га; під проходами, проїздами та площадками - 0,0039 га.

Пунктом 3 Договору сторонами узгоджено, що на земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки встановлена п. 5 Договору, а саме: кадастровий НОМЕР_1 - 32615,83 грн.

Пунктом 8 Договору сторони обумовили строк дії договору, відповідно до якого договір укладено на 25 років строком по " 29" вересня 2035 включно. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Умови орендної плати обумовлені в пункті 9 Договору, а саме: орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі 3261,58 гривень на рік, що складає 10,00 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно пункту 10 Договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Згідно пункту 11 Договору орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі 271,80 гривень протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

З пункту 12 Договору вбачається, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни розмірів земельного податку, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п.12 договору).

Відповідно до п.13 договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня на суму боргу у розмірі 120% річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою несплаченої суми за кожний календарний день прострочення у його сплаті. За цим договором строк нарахування пені та позовної давності щодо неї встановлюються та складають три роки. У разі припинення або розірвання договору оренди, або визнання його недійсним одержана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди земельної ділянки не повертається. Сторони визнають, що: - орендар користувався землею під будівництво блоку №7 торговельно-промислово-продовольчого комплексу площею 0,0043 га з 20.04.2010 по 29,09.2010 та під існуючий блок №7 торговельно-продовольчого комплексу площею 0.0089 га з 30.09.2010. Орендна плата за землю донараховується за фактичний строк користування земельною ділянкою та становить: з 20.04.2010 по 29.09,2010 - 131,32 гривень на місяць (0,0043га) та з 30.09.2010 - 271.80 гривень на місяць (0.0089 га). Орендар зобов'язаний сплатити донараховану орендну плату по строку опла ти у місяці, у якому одержав цей договір.

В пункті 14 Договору сторонами було обумовлено умови використання земельної ділянки - земельна ділянка передається в оренду: під під існуючий блок №7 торговельно-продовольчого комплексу. Цільовим призначенням земельної ділянки є землі комерційного використання (п. 15 Договору), а умови збереження стану об'єкта оренди, визначені відповідно до чинного законодавства (п. 16 Договору).

Водночас, 05.11.2010 року між сторонами складено акт передачі-прийняття земельної ділянки (б/н, від 05.11.2010р.) , з якого вбачається, що Сєвєродонецька міська рада Луганської області передала земельну ділянку ОСОБА_7, в розмірі 0,0089 га, яка знаходиться: АДРЕСА_1

В подальшому, 08.06.2011 року між сторонами була укладена додаткова угода №00094 від 08.06.2011 року, на виконання рішення сесії Сєвєродонецької міської ради №431 від 29.03.2011 року "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, села Воєводівка" та керуючись рішенням сесії Сєвєродонецької міської ради "Про затвердження коефіцієнтів орендної плати за земельні ділянки, які передаються в оренду з земель міської ради" від 28.04.2011 року за №516, відповідно довідки про грошову оцінку земельної ділянки від 22.04.2011 року.

Згідно з пункту 1 Додаткової угоди: п. 5 розділу "Об'єкт оренди змінено на "Нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить: кадастровий НОМЕР_1 - 59929,93 грн.

Згідно з пунктом 2 Додаткової угоди: пункти 9, 11, розділу "орендна плата" змінено на: "Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі в розмірі: з 01.07.2011 року по 31.12.2011 року - 3595,80 грн. на рік, що складає 6% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року - 4195,10 грн на рік, що складає 7% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року - 4794,39 грн, що складає 8% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року - 5393,69 грн. на рік, що складає 9% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2015 року - 5992,99 грн. на рік, що складає 10% від нормативної грошової оцінки.

Пунктом 3 сторони обумовили, що ця Додаткова угоди є невід'ємною частиною Договору і діє з 01.07.2011 року.

Додаткова угода зареєстрована Управлінням Держкомзему у м. Сєвєродонецьк Луганської області 22.06.2011 року за №00094.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 року по справі №1227/3807/2012 за адміністративним позовом ТОВ ВКФ "ЛІА" ЛТД до Севєродонецької міської ради Луганської області про визнання незаконним рішення №431 від 29.03.2011 року та його скасування, було задоволено адміністративний позов. Та як наслідок визнано протиправним та скасовано рішення Двадцятої (чергової) сесії шостого скликання Сєвєродонецької міської ради на 29.03.2011 року за № 431 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, села Воєводівка".

Вищезазначена постанова була скасована постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 року, у задоволені позову - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014 року постанова Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 року залишена в силі, постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 року - скасована.

В зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся до господарського суду Луганської області з даним позовом про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, укладеної на підставі рішення №431 від 29.03.2011 року.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають, за наступних підстав.

При розгляді позовних вимог про визнання додаткової угоди недійсною колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У пункті 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що у розгляді позовів про визнання недійсними правочинів, при вчиненні яких було застосовано нормативно-правові акти державних та інших органів, у подальшому скасовані (визнані нечинними або недійсними) згідно з судовими рішеннями, що набрали законної сили, господарським судам необхідно виходити з того, що сам лише факт такого скасування (визнання нечинним або недійсним) не може вважатися достатньою підставою для задоволення відповідних позовів без належного дослідження господарським судом обставин, пов'язаних з моментом вчинення правочину та з його можливою зміною сторонами з метою приведення у відповідність із законодавством.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 15 цього Закону істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Також за підпунктом 14.1.147. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно з пунктами 288.1., 288.4. статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно з пунктом 288.4., підпунктами 288.5.1., 288.5.2. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів-чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 №2756-VI, який набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, до частини другої статті 21 Закону України "Про оренду землі" внесені зміни, в силу яких розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Таким чином, з наведених вище положень Податкового кодексу України, Закону України "Про оренду землі" вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений у договорі оренди. Податковий кодекс України передбачає лише порядок визначення орендної плати за землю та граничні розміри орендної плати. Також, договором оренди землі мають визначатись форма, умови внесення орендної плати, при цьому строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності повинні встановлюватись відповідно до Податкового кодексу України.

Виходячи з аналізу зазначених законодавчих приписів, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється в договорі.

За частиною 2 статті 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років; частинами 1, 2 статті 20 Закону України "Про оцінку земель" визначено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

У відповідності до положень статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Частиною 1 статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, оскільки розмір орендної плати є похідним від розміру земельного податку за базовий податковий період, у зв?язку з чим, законодавча зміна граничного розміру цієї плати спричиняє зміну та перегляд розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

В силу норм Податкового кодексу України, врегульовано визначення граничного розміру земельного податку - у відсотковому відношенні до нормативної грошової оцінки землі, розмір якої встановлюється органами місцевого самоврядування. Таким чином, без визначення та встановлення чинної нормативної грошової оцінки земельної ділянки, відсутні й підстави для перегляду чи зміни розміру земельного податку та орендної плати, встановленої умовами договору.

Реалізовуючи виключні повноваження в земельних правовідносинах, Сєвєродонецька міська рада прийняла рішення №431 від 29.03.2011 року, яке, як вже зазначалося вище, було визнане протиправним та скасоване постановою суду в адміністративній справі, що набрала чинності 01.04.2014 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що у п. 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначено, що із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Оскільки рішення № 431 від 29.03.2011 року було скасовано як протиправне, відтак з моменту прийняття воно, як нелегітимне, не може породжувати жодних правових наслідків, у тому числі - у вигляді внесення змін до договорів оренди в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та, відповідно, розміру орендної плати. У зв?язку з цим не можуть існувати за спірною додатковою угодою зобов?язання з оплати розміру орендної плати за землю за відсутності, скасування судом розміру нормативної грошової оцінки землі, яка є основою визначення земельного податку та орендної плати за землю в договорі.

Тобто, розмір орендної плати, яка була зазначена у спірній додатковій угоді і яка є регульованою ціною, було визначено неправомірно, на підставі грошової оцінки земельної ділянки, затвердження якої в подальшому було скасовано. При цьому, скасовуючи рішення судом, зокрема, було встановлено, що відповідач Сєвєродонецька міська рада Луганської області не дотрималась вимог закону про захист охоронюваних прав та інтересів всіх землекористувачів міста Сєвєродонецька у сфері публічно-правових відносин на підставі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, встановлення нового розміру орендної плати у зазначених розмірах не відповідають вимогам чинного на той час законодавства.

Таким чином, місцевим господарським судом правомірно визнано недійсною додаткову угоду від 08.06.2011 року, до договору оренди землі №86 від 05.10.2010 року, який укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та Сєвєродонецькою міською радою Луганської області.

При цьому, апеляційний суд враховує, що пунктом 2.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 р. №11 визначено, що частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

З огляду на вищезазначене, судова колегія не заперечує, що саме зобов'язання за визнаною недійсною додатковою угодою до договору оренди припиняються на майбутнє (ст.207 ГК України), проте недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України), та в разі визнання його недійсним судом, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України у справаі №913/610/15 від 10.02.2016 року, №913/419/15 від 24.02.2016 року, 913/184/15 від 01.03.2016 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що доводи відповідача стосовно застосування строку позовної давності є необґрунтованими з огляду на те, що відповідно до положень ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відтак, днем початку перебігу вказаного строку є дата набрання законної сили постановою суду, якою скасовано рішення №431 від 29.03.11 року, що було підставою для укладення спірної додаткової угоди, а саме - 01.04.2014 року (дата прийняття Вищим адміністративним судом України відповідної ухвали), отже позовну заяву було подано до місцевого господарського суду 16.02.2016 року. в межах встановленого ст.257 Цивільним кодексом України трирічного строку позовної давності про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оспорюваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга Сєвєродонецької міської ради Луганської області задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Луганської області від 22.03.2016 року у справі №913/258/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105

Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 22.03.2016 року у справі № 913/258/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 22.03.2016 року у справі №913/258/16 - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Н.О. Мартюхіна

Судді: Е.В. Сгара

Н.В. Будко