РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р. Справа №5019/950/12

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демидюк О.О.

судді Коломис В.В. ,

судді Крейбух О.Г.

при секретарі Головченко Д.М.

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1В.(довіреність №864 від 22.04.2016)

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №2067 від 25.10.2015)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Кузнецовського міського комунального підприємства на ухвалу господарського суду Рівненської області від 31.05.2016 (розгляд скарги на дії ДВС)

стягувач: Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

боржник: ОСОБА_3 міське комунальне підприємство

орган виконання судового рішення: Відділ державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції

у справі №5019/950/12

Позивач: Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

Відповідач: ОСОБА_3 міське комунальне підприємство

про стягнення заборгованості в сумі 1 821 493 грн. 68 коп.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області №5019/950/12 від 31.05.2016 (суддя Торчинюк В.Г.) відмовлено Кузнецовському міському комунальному підприємству в задоволенні скарги №1064 від 13 травня 2016 року на дії відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції по справі №5019/950/12.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, боржник за зведеним виконавчим провадженням ОСОБА_3 міське комунальне підприємство звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд оскаржену ухвалу скасувати та задовольнити скаргу №1064 від 13 травня 2016 року на дії відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції по справі №5019/950/12.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.06.2016 поновлено строк апеляційного оскарження та прийнято до розгляду апеляційну скаргу Кузнецовського міського комунального підприємства на ухвалу господарського суду Рівненської області від 31.05.2016.

Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" подано суду пояснення на апеляційну скаргу, в якому стягувач заперечує щодо задоволення апеляційної скарги та вважає, що підстави для скасування постанови ВДВС Кузнецовського МУЮ від 09.06.2016 про арешт коштів боржника відсутні.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду заслухала присутніх в судовому засіданні представників, вивчила та дослідила матеріали справи та наявні в ній докази, розглянула матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, пояснення на апеляційну скаргу, перевірила правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, та прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2012 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", звернулося до господарського суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення з Кузнецовського міського комунального підприємства заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 1 жовтня 2002 року № 3 у розмірі 1 821 493 грн. 68 коп., з яких: 1 782 895 грн. 38 коп. - основного боргу, 32 150 грн. 57 коп. - пені, 6 447 грн. 73 коп. трьох процентів річних.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 23 липня 2012 року вимоги позивача задоволено, стягнуто з підприємства 1 782 895 грн. 38 коп. основного боргу, 32 150 грн. 57 коп. пені, три проценти річних у розмірі 6 447 грн. 73 коп., а також 36 429 грн. 87 коп. судового збору.

07 серпня 2012 року на виконання вищезазначеного судового рішення господарським судом Рівненської області було видано відповідний наказ.

18 травня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду ОСОБА_3 міське комунальне підприємство подало скаргу на дії ДВС України, в якій просило суд визнати дії ДВС України по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 29 квітня 2016 року неправомірними та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 29 квітня 2016 року, який накладений на розрахункові рахунки №1250, №3090 в ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині на суму 185 792 грн. 35 коп. згідно постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №35644232 по судовому наказі №5019/950/12 від 07 серпня 2012 року.

За результатами розгляду, господарський суд Рівненської області відмовив Кузнецовському міському комунальному підприємству в задоволенні скарги №1064 від 13 травня 2016 року на дії відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції по справі №5019/950/12.

До такого ж висновку дійшла судова колегія апеляційного господарського суду з огляду на таке.

Скаргу ОСОБА_3 міське комунальне підприємство мотивує тим, що ДВС України, порушує положення статті 19 Конституції України та статті 6 Закону України "Про виконавче провадження", щодо законності постанови, також зазначає, що боржник надає усі житлово-комунальні послуги у місті ОСОБА_3 і арешт коштів боржника виконавчою службою, унеможливить надання таких послуг, що спричинить катастрофічні наслідки екологічного та економічного характеру.

Свою ж апеляційну скаргу ОСОБА_3 міське комунальне підприємство обґрунтовує додатково тим, що із арештованого відділом ДВС рахунку здійснюється виплата заробітної плати, що підтверджується довідкою про відкриття поточного рахунку та звіту про дебетові і кредитові операції по рахунку.

29 квітня 2016 року в.о. начальником відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції ОСОБА_4 винесено постанову про арешт коштів Кузнецовського міського комунального підприємства на підставі наказів господарського суду Рівненської області, серед яких постанова про стягнення виконавчого збору від 18 грудня 2012 року на суму 185 792 грн. 35 коп. винесеній на підставі наказу господарського суду Рівненської області від 07 серпня 2012 року №5019/950/12.

У відповідності до вищезазначеної постанови, накладено арешт на кошти в межах суми 7 525 872 грн. 97 коп., що містяться на рахунках №2600 5054 7212 50, №2600 2054 7130 90 в ПАТ КБ "Приватбанк", боржник ОСОБА_3 міське комунальне підприємство.

28 квітня 2016 року боржником було направлено для ДВС України лист №974, в якому він просив, в першу чергу звернути стягнення на майно боржника.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Частиною 5 тієї ж статті визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Таким чином сам факт звернення боржника з клопотанням до ДВС України, з пропозицією, в першу чергу звернути стягнення на майно боржника, не є підставою для задоволення такого клопотання.

Щодо посилань скаржника на виплату заробітної плати із арештованого рахунку, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Своєчасне й повне виконання постановлених судових рішень є гарантією ефективності правосуддя.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до ст.2 ЗУ "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Згідно зі ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 04.11.50; ратифікована Законом України від 17.07.97 N 475/97-ВР) (далі - Конвенція), Закону України "Про державну виконавчу службу", Цивільного процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на доступ до суду включає право на своєчасне виконання рішення (див. рішення у справі "Трихліб проти України", заява N 58312/00, пп. 25 - 32, від 20 вересня 2005 року, у справі "ОСОБА_5 проти Італії", заява N 22774/93, ЄСПЛ 1999-V, п. 66).

Відповідно до ч.2 ст. 10 Конвенції №95 щодо захисту заробітної плати від 04.08.1961, заробітна плата має охоронятися проти арештів та передачі в тій мірі, в якій це вважається необхідним для утримання працівника та його сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам.

Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Згідно роз'яснень НБУ у листі від 14.12.2010 №25-111/2972-22535 "Щодо відкриття страхувальникам - роботодавцям окремих поточних рахунків" у відповідності до Закону банк відкриває страхувальнику - роботодавцю окремий рахунок за балансовим рахунком 2604 "Цільові кошти на вимогу суб'єктів господарювання" (План рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджений Постановою НБУ від 17.06.2004 №280).

Згідно з п.1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 N492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за N1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки; поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України; до поточних рахунків також належать, зокрема, рахунки за спеціальними режимами їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Статтею 55 Бюджетного кодексу України затверджено вичерпний перелік захищених видатків загального фонду Державного бюджету України.

Із долученої до апеляційної скарги довідки публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" від 08.06.2016 вбачається, що Кузнецовському міському комунальному підприємству відкрито 25.06.2014 поточний рахунок в національній валюті №3090.

Жодних відомостей щодо спеціального режиму використання вказаного рахунку не значиться.

Окрім того, ОСОБА_3 міським комунальним підприємством не заперечується та долученим до апеляційної скарги звітом про дебетові і кредитові операції по рахунку №3090 підтверджується, що з вказаного рахунку здійснювалася не лише виплата заробітної плати, а й інші види виплат.

Оскільки скаржником не надано доказів того, що рахунок №3090, на який накладено арешт, відносяться до переліку захищених видатків загального фонду Державного бюджету України, встановленого статтею 55 Бюджетного кодексу України, підстави для визнання недійсною та скасування постанови органу виконання рішення в частині накладення арешту на вказаний рахунок відсутні.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що державним виконавцем правомірно винесено постанову від 29 квітня 2016 року в частині виконання наказу №5019/950/12 (постанови про стягнення виконавчого збору) та накладено арешт на кошти боржника, оскільки як зазначалося в статті 52 Закон України "Про виконавче провадження", в першу чергу стягнення за виконавчими документами звертається на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті.

Пунктом 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

А тому, враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги на дії відділу державної виконавчої служби по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 29.04.2016 та скасування накладених арештів на розрахункові рахунки боржника на суму 185 792 грн. 35 коп.

Таким чином посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, документально не підтвердженими, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, скаржник, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й виніс ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для її скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у звязку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 31.05.2016 у справі №5019/950/12 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Кузнецовського міського комунального підприємства - залишити без задоволення.

2. Справу у справі №5019/950/12 повернути до господарського суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Крейбух О.Г.