ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2016 р. Справа № 911/1699/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЮТЕМ-КРАНСЕРВІС

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Науково-виробниче підприємство Квант

про стягнення 140810,18грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача не зявився;

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю ЮТЕМ-КРАНСЕРВІС (далі - ТОВ ЮТЕМ-КРАНСЕРВІС) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства Науково-виробниче підприємство Квант (далі ПП НВП Квант) про стягнення 140810,18грн у т.ч.:

- 138896,08грн основна заборгованість;

- 1388,96грн - збитки від інфляції за період з 14.03.2016 по 28.04.2016;

- 525,14грн проценти за період з 14.03.2016 по 28.04.2016.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором №17 від 02.03.2015 на надання послуг краном на гусеничному ходу, в частині оплати за надані послуги у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ПП НВП Квант документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

18.07.2016 до господарського суду Київської області надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача, у звязку з неможливістю забезпечити явку представника у судове засідання. Крім того, в клопотанні зазначено про підтримку своїх вимог викладених у позовній заяві

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

02.03.2015 між сторонами у справі ПП НВП Квант (далі замовник) та ТОВ ЮТЕМ-КРАНСЕРВІС (далі виконавець) укладено договір № 17 про надання послуг краном на гусеничному ходу (а.с.29-31, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець надає замовнику послуги краном на гусеничному ходу в/п 11тн. (далі вантажопідйомний механізм) для виконання робіт на обєктах замовника.

Згідно п. 2.1 договору, договірна ціна послуг розрахована виходячи з вартості однієї машино-години та терміну роботи вантажопідйомного механізму. Орієнтована договірна ціна становить 250 000,00грн в т.ч. ПДВ.

Вартість одного машино-місяця роботи крану 50 000,00грнв т.ч. ПДВ (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору, розрахунки за надані по договору послуги проводяться шляхом попередньої оплати за два місяці наперед

Як визначено п. 3.2.9 договору, до обовязків замовники віднесено своєчасно проводити оплату наданих послуг.

Вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.12.2015, а в частині розрахунків до повного виконання своїх зобовязань (п. 7.1 договору).

Як встановлено судом, позивачем надано відповідачу послуги, на суму 260 000,00грн, що підтверджується актами про надання послуг від 31.03.2015 на суму 50 000,00грн, від 29.05.2015 на суму 50 000,00грн, від 30.06.2015 на суму 60 000,00грн, від 30.10.2015 на суму 50 000,00грн, від 30.11.2015 на суму 50 000,00грн (а.с.33-36).

Відповідачем сплачено за надані послуги, а саме відповідно до платіжного доручення №2974 від 28.08.2015 на суму 25 000,00грн, №2952 від 25.06.2015 на суму 10 000,00грн, а також платіжного доручення №3010 від 05.05.2015 на суму 89 000,00грн (а.с.37-39), при цьому як зазначено позивачем у позовній заяві оплата згідно платіжного доручення №3010 від 05.05.2015 проводилась відповідачем згідно рахунку б/н від 05.05.2015 (а.с.40), що вбачається з призначення платежу за вказаним платіжним дорученням, у якому до оплати були виставлені послуги за двома договорами, а саме №34 від 30.12.2014 та №17 від 02.03.2015 і відповідна оплата за договором №17 від 02.03.2015 зарахована позивачем в розмірі 50 000,00грн.

Як вбачається з поданого рахунку за договором №17 від 02.03.2015 вартість послуг за договором №17 від 02.03.2015 склала 41 666,67грн, крім того ПДВ 8 333,33грн. За таких обставин, позивачем вірно визначено оплату відповідачем за договором №17 від 02.03.2015.

Таким чином, розмір оплачених відповідачем послуг за договором №17 від 02.03.2015 становить 85 000,00грн (50 000+10 000+25 000).

Окрім того, між сторонами складено заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.02.2016 (а.с.41), відповідно до якої після проведення зарахування заборгованість відповідача перед позивачем за договором №17 від 02.03.2015 зменшена та становить 138 896,08грн.

У звязку з чим позивач 22.02.2016 звертався до відповідача з вимогою №35-05 від 22.02.2015 (а.с.44) щодо сплати заборгованості за вказаним договором в розмірі 138 896,08грн, вказана вимога отримана відповідачем 04.03.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.45).

Проте, як зазначено позивачем вимоги вказаної претензії залишені відповідачем без відповіді та без задоволення, у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Таким чином, предметом спору у даній справі є обовязок відповідача оплатити надані йому послуги та застосування до відповідача відповідальності, встановленої чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як визначено спеціальною нормою, яка регулює відносини з надання послуг, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Крім того, відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідачем взяті на себе зобовязання в частині оплати наданих послуг в установлений договором строк не виконані, доказів протилежного відповідачем, під час розгляду справи, суду не надано.

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 138 896,08грн заборгованості обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача збитків від інфляції в розмірі 1388,96грн за період з 14.03.2016 по 28.04.2016 та 525,14грн 3% річних за період з 14.03.2016 по 28.04.2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши, надані позивачем, розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, суд вважає їх арифметично вірними, а вимоги в частині стягнення з відповідача 1388,96грн збитків від інфляції та 525,14грн 3% річних такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 2112,15грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Науково-виробниче підприємство Квант на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЮТЕМ-КРАНСЕРВІС 138 896,08грн основного боргу, 1388,96грн інфляційних втрат, 525,14грн 3% річних, 2112,15грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 20.07.2016.

Суддя С.І. Чонгова