ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

07.07.2016 р. Справа № 904/851/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Науменка І.М. (доповідач)

суддів: Вечірка І.О., Кузнецова В.О.,

Секретар судового засідання: Петровська А.В.

Учасники судового процесу:

від ліквідатора: Шмельова І.К., представник, довіреність № б/н від 06.06.16;

Представник скаржника в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м.Києва на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016р. у справі №904/851/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мікролайф-Центр", м.Дніпропетровськ

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016р. у справі №904/851/16 (суддя Примак С.А.) Товариство з обмеженою відповідальністю "Мікролайф-Центр" визнано банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на шість місяців, до 12.10.2016р. Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Мікролайф-Центр" призначено голову ліквідаційної комісії Стрижак О.О. Кандидатури арбітражних керуючих Вербицького О.В. та Сірошенко О.Ф. - відхилено.

З метою виявлення кредиторів банкрута, в порядку ч.ч.3,4 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оприлюднено повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мікролайф-Центр" банкрутом на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

Не погодившись із вказаною вище постановою, ДПІ у Солом'янському районі м.Києва звернулась до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016р. - скасувати, як неправомірну, провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мікролайф-Центр" - припинити.

В апеляційній скарзі податковий орган наполягає на передчасності визнання боржника банкрутом, з огляду на відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження неплатоспроможності боржника, доказів дотримання боржником передбаченої законом ліквідаційної процедури, доказів на підтвердження чи/або спростування факту наявності у боржника активів та їхня оцінка тощо. Окрім того, податкова інспекція наполягає на тому, що визнання ТОВ "Мікролайф-Центр" банкрутом за спрощеною процедурою унеможливлює проведення позапланової перевірки боржника з метою з'ясування дотримання ним вимог податкового законодавства України.

В свою чергу, у відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор боржника викладені в апеляційній скарзі доводи повністю відхиляє, наполягає на виконанні боржником всіх передбачених ст.95 Закону про банкрутство вимог; стверджує, що оскаржувана постанова містить всі необхідні докази реального майнового стану боржника. Разом з цим, зауважує на тому, що докази звернення апелянта з грошовими вимогами до ТОВ "Мікролайф-Центр" у встановлений чинним законодавством України місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом в матеріалах справи відсутні, відтак, права апеляційного оскарження процесуальних документів у справі про банкрутство ТОВ "Мікролайф-Центр" апелянт не набув. З огляду на викладене, апеляційне провадження у даній справі підлягає припиненню за п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши доводи присутніх у судовому засіданні учасників судового процесу, колегія суддів вважає за необхідне припинити апеляційне провадження у даній справі з урахуванням наступного.

Так, ст.55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження. Пункт 8 ч.3 ст.129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст.14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.91 ГПК України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Між тим, згідно з ч.6 ст.106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі про банкрутство.

Враховуючи те, що у справах про банкрутство, окрім судових рішень у формі ухвал, в одному випадку, у разі визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, виноситься постанова, оскарження такої постанови відбувається з урахуванням особливостей, передбачених Законом про банкрутство.

Відтак, в силу особливостей справи про банкрутство (ст. 41 ГПК України), коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, чинним законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

У відповідності до абз.16 ст.1 Закону про банкрутство, учасниками провадження у справі про банкрутство визнано таких осіб: сторони (конкурсні кредитори та боржник), забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що вищевказаний перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство названа стаття відносить також інших осіб, які у випадках, передбачених Законом про банкрутство, беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Однак, інші випадки участі органу доходів і зборів у справі про банкрутство платника податків Законом про банкрутство не передбачені. Таким чином, орган доходів і зборів до інших, окрім кредиторів, учасників справи про банкрутство чинним законодавством України не віднесений.

Провадження у даній справі про банкрутство здійснюється за ст.95 Закону про банкрутство, де виявлення кредиторів боржника відбувається у ліквідаційній процедурі шляхом офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом. Кредитори повинні заявити свої вимоги до боржника в місячний строк із дня такого оприлюднення.

При цьому, необхідно зазначити, що виходячи з аналізу норм ст.ст.10, 11 Закону про банкрутство, особа, яка має грошові вимоги до боржника, набуває статусу кредитора - сторони (учасника провадження у справі про банкрутство) з моменту визнання її грошових вимог до боржника чи/або надання господарським судом правової оцінки змісту заявлених вимог та прийняття за результатами їх розгляду відповідної ухвали. (Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові ВГСУ від 15.06.2016р. у справі №904/194/16).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2015р. єдиним учасником ТОВ "Мікролайф-Центр" було прийнято рішення про припинення юридичної особи шляхом ліквідації, зазначені відомості оприлюднені реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №334 (29) 2015 рік. (а.с.8, 9).

27.10.2015р. листом за вих.№1 голова ліквідаційної комісії ТОВ "Мікролайф-Центр" звернувся до податкового органу за основним місцем реєстрації згідно Витягу з ЄДРЮО та ФОП станом на 20.01.2016р. - ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська, з відповідним повідомленням про припинення юридичної особи. В якості додатків до листа були додані копія рішення власника ТОВ "Мікролайф-Центр" від 26.10.2015р. та заява форми 8-ОПП. (а.с.11-12, 62-65).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2016р. у справі №904/851/16 було порушене провадження у справі про банкрутство ТОВ "Мікролайф-Центр". Копію даної ухвали направлено до податкового органу за основним місцем реєстрації - ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська).

В свою чергу, постановою господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016р. у справі №904/851/16, саме яка є предметом апеляційного перегляду, ТОВ "Мікролайф-Центр" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на шість місяців, до 12.10.2016р., ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Феросплав-Компані" призначено голову ліквідаційної комісії Стрижак О.О.

Повідомлення про визнання ТОВ "Мікролайф-Центр" було опубліковане на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 13.04.2016р. за №30380, зазначено граничний місячний строк для заявлення грошових вимог. З дня ж офіційного оприлюднення відповідного оголошення зазначені в ньому відомості набувають загальновідомого значення.

Натомість, не дивлячись на те, що матеріалами справи підтверджений факт первісного оприлюднення інформації щодо ліквідації боржника реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області у №334 (29) 2015 рік ще в 2015 році, а Вищим господарським судом України 13.04.2016р. (а.с.9, 112) - станом на теперішній час докази набуття ДПІ у Солом'янському районі м.Києва статусу сторони у справі суду апеляційної інстанції не представлені.

Докази вжиття податковим органом заходів з проведення позапланової перевірки боржника з метою виявлення факту дотримання/недотримання останнім вимог податкового законодавства України (відповідні накази про проведення перевірки, акти про недопущення чи/або відсутність боржника за податковою адресою тощо) колегії суддів не надано. Докази звернення апелянта до суду з відповідними скаргами на неправомірні дії ліквідатора, зокрема, щодо перешкоджання у здійсненні податкової перевірки боржника шляхом ненадання первинних документів та таке інше, в матеріалах справи відсутні. В апеляційній скарзі ДПІ у Солом'янському районі м.Києва про наявність у ТОВ "Мікролайф-Центр" податкової заборгованості теж не зазначає.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про недотримання податковим органом (апелянтом) вимог Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №1588 від 09.12.2011р. (надалі - порядок), згідно яких позапланова документальна перевірка боржника призначається та розпочинається протягом десяти робочих днів з дати публікації повідомлення про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи, у разі ліквідації юридичної особи за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; протягом місяця після одержання того документа, що надійшов до органу державної податкової служби першим, в інших випадках.

Як вже зазначалось вище, згідно ст.ст.10, 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», особа, яка має грошові вимоги до боржника, набуває статусу кредитора - сторони (учасника провадження у справі про банкрутство), з моменту визнання господарським судом її грошових вимог до боржника чи/або надання останнім правової оцінки змісту вказаних вимог та прийняттям відповідної ухвали.

Проте, доказів звернення податкового органу (апелянта) до господарського суду з грошовими вимогами до ТОВ "Мікролайф-Центр" у місячний строк з дати офіційного оприлюднення на офіційному сайті ВГСУ оголошення №30380 від 13.04.2016р. про визнання ТОВ "Мікролайф-Центр" банкрутом - суду апеляційної інстанції надано не було. Факт прийняття місцевим господарським судом ухвали про визнання грошових вимог апелянта до боржника чи/або факт надання судом першої інстанції правової оцінки змісту даним вимогам та прийняття відповідної ухвали - матеріалами справи також не підтверджений.

Більш того, витребувані у апелянта ухвалою апеляційного господарського суду від 10.05.2016р. докази знаходження боржника на обліку в ДПІ у Солом'янському районі м.Києва останнім не надано. Натомість, письмовим клопотанням від 27.05.2016р. №б/н скаржник підтвердив той факт, що з грошовими вимогами до боржника від не звертався та не має статусу сторони у справі про банкрутство ТОВ "Мікролайф-Центр". Водночас, апелянт наполягає на наявності у нього права оскарження процесуальних документів у справі з метою запобігання фіктивному банкрутству ТОВ "Мікролайф-Центр" та порушенню останнім податкових зобов'язань.

Так, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині такого рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб.

Натомість, оскаржуючи до апеляційного господарського суду постанову про визнання ТОВ "Мікролайф-Центр" банкрутом, ДПІ у Солом'янському районі м.Києва факт вирішення зазначеним вище процесуальним документом питання про його (скаржника) права та обов'язки не довела. Матеріалами справи даний факт не підтверджений.

Відповідно до вимог ст.ст.33,34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належність і допустимість доказів Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на встановлені вище обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що ДПІ у Солом'янському районі м.Києва на момент звернення з апеляційною скаргою статусу кредитора ТОВ "Мікролайф-Центр" або статусу іншого учасника у даній справі про банкрутство - не набула, відтак, стороною у справі про банкрутство ТОВ "Мікролайф-Центр" в розумінні норм ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не являється.

Оскаржувана в апеляційному порядку постанова від 12.04.2016р. про визнання ТОВ "Мікролайф-Центр" банкрутом прав та обов'язків ДПІ у Солом'янському районі м.Києва - не стосується, з огляду на що остання права апеляційного оскарження прийнятої у справі постанови відповідно до положень ст. 91 ГПК України не має.

Слід зазначити також, що перехід боржника до ліквідаційної процедури не перешкоджає податковій інспекції у можливості вжити заходів щодо перевірки діяльності боржника на предмет ведення ним фіктивної підприємницької діяльності, а також, наявності (відсутності) у нього заборгованості зі сплати податкових платежів, оскільки податковим законодавством України не визначається стадія процедури банкрутства, у якій така перевірка повинна бути проведена, а суб'єктивні фактори, пов'язані з невиконанням (неналежним виконанням) контролюючими органами своїх повноважень, підставою для відмови у визнанні боржника банкрутом за наявності доказів дотримання останнім визначених Законом про банкрутство умов - бути не можуть.

Таким чином, колегія суддів вважає, що обґрунтованість звернення до суду з апеляційною скаргою податковим органом не доведена, відтак апеляційне провадження у справі про банкрутство ТОВ "Мікролайф-Центр" підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України. (Відповідна правова позиція підтверджується судовою практикою Вищого господарського суду України, зокрема, постановами від 17.03.2015р. у справі №904/8204/14; від 18.03.2015р. у справі №904/6780/14; від 04.08.2015р. у справі №904/10436/14; від 15.06.2016р. у справі №904/194/16).

У підсумку, слід зауважити, що відповідно до ст.107 ГПК України, сторони у справі мають право подати касаційну скаргу на: рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду; ухвали місцевого господарського суду, зазначені в частині першій статті 106 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Отже, судові рішення місцевих господарських судів можуть бути предметом касаційного оскарження лише після їх перегляду по суті в апеляційному порядку.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. №11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII-1 Господарського процесуального кодексу України" касаційне провадження у справі може бути припинено з підстав, зазначених у п.1 ст.80 ГПК України, у тому числі, якщо буде встановлено, що особа, яка подала касаційну скаргу, не мала права на таке подання. Таким чином, враховуючи, що постанова господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016р. у справі №904/851/16 не була предметом розгляду по суті господарського суду апеляційної інстанції, то відповідне право на її оскарження в касаційній інстанції у скаржника відсутнє. (Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд в постанові від 04.11.2014р. у справі №904/3670/14).

Керуючись п.1 ч.1 ст.80, ст.ст.86, 91, 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м.Києва на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016р. у справі №904/851/16 - припинити.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов