РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2016Справа №910/8866/16

За позовомДержавного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер"
простягнення грошових коштів

Суддя Дупляк О. М.

Представники сторін:

від позивача: Машник К.В. (за довіреністю № 03-16/51 від 10.11.2015);
від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" про стягнення грошових коштів за договором оренди індивідуально-визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належать до державної власності № 35 від 02.03.2009.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 06.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 розгляд справи відкладено на 04.07.2016.

В судове засідання 04.07.2016 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Таким чином, нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України).

Представник позивача в судове засідання 04.07.2016 з'явився, заявлені позовні вимоги в судовому засіданні підтримав в повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого абр іншого) майна, що належить до державної власності № 35 від 02.03.2009, в частині своєчасного повернення об'єкту оренди.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, викладеного позивачем не спростував, в судове засідання жодного разу не з'явився.

У судовому засіданні 04.07.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 02.03.2009 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, було укладено договір оренди індивідуально - визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 35 (далі по тексту - договір), у відповідності до п.п. 1.1, 1.2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально- визначене майно: 40 футовий контейнер МММИ 106337-5, інв. № 684 (далі по тексту договору - майно), що перебуває на балансі ДП „Ізмаїльський морський торговельний порт" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку і становить 5 082,00 грн. Майно передається в оренду з метою зберігання устаткування.

Положеннями п.п. 2.1, 2.4 договору передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендодавця.

Відповідно до п. 3.8. договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання - передавання включно.

Згідно з актом передачі-приймання контейнеру від 02.03.2009 позивачем було передано, а ТОВ „Дунайбункер" без будь-яких зауважень було прийнято у користування майно, яке є предметом договору, а саме: 40-футовий контейнер МММИ 106337-5.

В свою чергу, у відповідності до п. 10.1 договору даний договір було укладено строком на 2 роки, що діє з 01.01.2009. до 31.12.2010. На підставі додаткової угоди № 1 від 04.01.2011 сторонами було погоджено продовження строку дії договору до 31.12.2011, із правом подальшої пролонгації.

Положеннями п. 10.4 договору встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору при обов'язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди.

Позивач протягом місяця після закінчення строку дії договору скористався наданим йому законом правом на відмову від пролонгації даної угоди, яка була викладена у листі від 13.01.2012 за вих. № 03/2/112/35, і договір припинив свою дію з 01.01.2012. Вказані обставини встановлено рішенням Господарського суду Одеської області від 06.11.2014 у справі № 916/321/14, в якій брали участь ті самі сторони.

Згідно з п. 10.7 договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення (п. 2. ст. 785 Цивільного кодексу України).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.11.2014 у справі № 916/321/14 позовні вимоги Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" було задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" на його користь 19 179, 69 грн основного боргу по орендній платі за період з січня 2012 року по грудень 2013 року включно, 38 207, 04 грн неустойки за несвоєчасне повернення майна за період з січня 2012 року по грудень 2013 року, а також зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" повернути Державному підприємству "Ізмаїльський морський торговельний порт" контейнер МММИ 106337-5, інв. № 684.

Акт приймання передачі контейнера МММИ 106337-5, інв. № 684 між позивачем та відповідачем був підписаний 08.04.2015, позивачем був прийнятий, а відповідачем зданий контейнер МММИ 106337-5, інв. № 684.

В квітні та грудні 2015 року позивач звертався до відповідача з вимогами (вих. № 03-07/27/148 від 23.04.2015, вих. № 03-07/27/359 від 03.12.2015) про сплату орендної плати за користування майном та про сплату неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення повернення майна.

Листом за вих. № 39 від 21.05.2015 відповідач у відповідь на вимогу вих. № 03-07/27/148 від 23.04.2015 визнав заборгованість та просив про реструктуризацію заборгованості з можливістю її погашення протягом 3 - х місяців, щомісячно до 15 - го числа за графіком:

15.06.2015 - 12 792, 00 грн;

15.07.2015 - 12 792, 00 грн;

15.08.2015 - 12 792, 00 грн.

Відповідач свої зобов'язання по сплаті орендних платежів та неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення повернення майна не виконав, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Предметом позову є матеріально - правова вимога позивача до відповідача, про стягнення з останнього 38 376, 41 грн заборгованості, з яких 24 250, 86 грн неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю та 14 125, 55 грн орендної плати за користування майном за період з 01.01.2014 по 07.04.2015.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами укладено договір найму (оренди).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, в договорі сторони погодили, що у разі припинення або розірвання договору майно повертається орендарем орендодавцю протягом трьох робочих днів.

Враховуючи, що договір припинив свою дію з 01.01.2012, відповідач за умовами договору був зобов'язаний повернути майно у строк до 05.01.2012, проте не виконав зазначеного обов'язку, що, зокрема, було встановлено рішенням Господарського суду Одеської області від 06.11.2014 у справі № 916/321/14.

Як було зазначено вище по тексту рішення, п. 3.8 договору було передбачено обов'язок відповідача сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування орендованим майном, незалежно від припинення строку дії договору оренди. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що повернення відповідачем орендованого ним 40 - футового контейнеру МММИ 106337-5, інв. № 684 було здійснено 08.04.2015, керуючись п. 3.8 названої угоди та приймаючи до уваги, що рішенням Господарського суду Одеської області від 06.11.2014 № 916/321/14 було стягнуто заборгованість відповідача по орендній платі за договором за період з січня 2012 року по грудень 2013 року, господарський суд визнає правомірним нарахування позивачем до сплати відповідачу орендної плати протягом періоду з січня 2014 року по 07 квітня 2015 року включно.

За вказаний період фактичного користування відповідачем орендованим майном ДП „Ізмаїльський морський торговельний порт" було нараховано орендну плату в загальній сумі 14 125, 55 грн. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок орендної плати, нарахованої протягом спірного періоду, господарський суд визнає його правильним та обґрунтованим, у зв'язку з чим, позовні вимоги про стягнення з ТОВ „Дунайбункер" орендної плати в сумі 14 125, 55 грн підлягають задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Застосування вказаної неустойки є наслідком невиконання обов'язку орендаря щодо своєчасного повернення орендованого майна і в основі вказаної неустойки лежить саме розмір плати за користування річчю, яка повинна сплачуватись у подвійному розмірі за увесь час прострочення зобов'язання з повернення орендованого майна.

Пунктом 10.9 договору передбачено, що якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

Оскільки протягом періоду з січня 2014 року по 07 квітня 2015 року включно відповідач не здійснив повернення позивачем орендованого контейнеру, що мав бути повернутий протягом трьох днів після закінчення дії договору, який сплинув 01.01.2012, господарський суд доходить висновку про правомірність нарахування ТОВ „Дунайбункер" до сплати неустойки за період з січня 2014 року по 07 квітня 2015 року в розмірі 24 250, 86 грн, яка розрахована виходячи із розміру місячної орендної плати за грудень 2011 року (795,98 грн з урахуванням ПДВ). З викладених обставин позовні вимоги у названій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин та враховуючи викладене вище, позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ст. 49 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати по сплаті судового збору, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 1- Б; ідентифікаційний код 31091962) на користь Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова, буд. 7; ідентифікаційний код 01125815) в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження", суму орендної плати за фактичне користування майном у розмірі 14 125 (чотирнадцять тисяч сто двадцять п'ять) грн 55 коп., суму неустойки за несвоєчасне повернення майна з оренди у розмірі 24 250 (двадцять чотири тисячі двісті п'ятдесят) грн 86 коп. та суму судових витрат у розмірі 1 378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.07.2016.

Суддя О. М. Дупляк