ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року Справа № 921/964/15-г/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Євсіков О.О.,
Татькова В.І.,

розглянув касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 30.03.2016
у справі№ 921/964/15-г/16
господарського судуТернопільської області
за позовомПриватного акціонерного товариства "Агро-Продукт"
до1. Приватного підприємства "Продекспорт", 2. Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
провизнання поруки припиненою
за участю представників:
від позивача: Кубрак Ж.Б. від відповідача-2: Лучко Р.М.

Ухвалою Вищого господарського суду від 17.06.2016 у справі №921/964/15-г/16 касаційну скаргу ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" прийнято до провадження у складі колегії суддів: Самусенко С.С. - головуючий, Євсіков О.О., Татьков В.І. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2016.

1. Стислий виклад суті та підстав виникнення спору

ПрАТ "Агро-Продукт" звернулося до суду із позовом до ПП "Продекспорт" та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" про визнання поруки за договором поруки від 13.07.2005 № 6605Р8, укладеного між ВАТ "Укрексімбанк", ПрАТ "Агро-Продукт" та ПП "Продекспорт", припиненою на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України.

Позивач стверджує, що порука припинила свою дію в результаті укладення до кредитного договору №6605К48 від 13.07.2005 додаткової угоди №6605К48-21 від 24.07.2009, додаткової угоди №6605К48-33 від 27.06.2012, додаткової угоди №6605К48-34 від 28.09.2012, якими внесено зміни без згоди поручителя, в результаті чого збільшився обсяг відповідальності ПрАТ "Агро-Продукт" як поручителя згідно договору поруки №6605Р8 від 13.07.2005.

2. Встановлені господарськими судами попередніх інстанцій обставини справи

13.07.2005 між ВАТ "Державний експертно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі (правонаступником якого є ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України") як кредитором та ПП "Продекспорт" як позичальником укладено кредитну угоду № 6605К48, відповідно до умов якої банк надає позичальнику кредит у розмірі 1100000 доларів США з кінцевим строком погашення основного боргу - 11.07.2008.

13.07.2005 в забезпечення виконання зобов`язання за кредитною угодою від 13.07.2005 №6605К48 між ВАТ "Державний експертно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі як кредитором, ЗАТ "Агропродукт" (правонаступником якого є ПрАТ "Агро-Продукт") як поручителем та ПП "Продекспорт" як позичальником укладено договір поруки №6605Р8.

Згідно п. 3.1 договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором солідарно відповідати за несвоєчасне та повне виконання позичальником основного зобов`язання, а також відшкодовувати витрати, що будуть визначатися на момент фактичного задоволення, в т.ч. суму кредитів, відсотки, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання основного зобов`язання, інші понесені витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного виконання (неповного) виконання основного зобов`язання.

Судами встановлено, що протягом 2005-2013 років між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ПП "Продекспорт" до кредитної угоди №6605К48 від 13.07.2005 укладено ряд додаткових угод.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 за позовом ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі до ПП "Продекспорт" та ЗАТ "Агропродукт" про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами поруки, з врахуванням заяви позивача про уточнення (збільшення) позовних вимог (загальна сума позову 197504593,91грн.), позов задоволено повністю та стягнуто з ПП "Продекспорт" та ЗАТ "Агропродукт" солідарно на користь ПАТ "Державний експртно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Тернополі заборгованість, в тому числі за кредитною угодою №6605К48 від 13.07.2005 та договором поруки №6605Р8 від 13.07.2005.

В описовій частині вказаного рішення суду зазначено, що відповідач ЗАТ "Агропродукт" надав суду заяву за вх. № 17969 від 31.10.2013 про визнання позову з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог за № 066-003/1928 від 29.10.2013 в повному обсязі.

У рішенні господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі № 921/730/13-г/3 встановлено факт невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитними угодами, в т.ч. за кредитною угодою №6605К48 від 13.07.2005, факт наявності зобов`язань поручителя в т.ч за договором поруки від 13.07.2005 №6605Р8 щодо забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитною угодою № 6605К48 від 13.07.2005.

3. Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 30.11.2015 у справі № 921/964/15-г/16 (суддя Хома С.О.) в позові відмовлено.

Місцевий господарський суд виходив із того, що рішенням суду від 31.10.2013 по справі № 921/730/13-г/3 встановлено наявність заборгованості позичальника, зокрема, за кредитною угодою від 13.07.2005 №6605К48; факт наявності зобов`язання за забезпеченням за договором поруки №6605Р8 від 13.07.2005; визнання ЗАТ "Агропродукт" позову із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог за №066-003/1928 від 29.10.2013.

Суд вказав, що обставини справи щодо припинення зобов`язань за договором поруки підлягають оцінці в межах справи про виконання зобов`язань за цим договором, оскільки прийняття різних судових рішень в одних і тих же правовідносинах в різних провадженнях призведуть до юридичної колізії.

Враховуючи те, що прийняте у вказаній справі рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на всій території України в силу ст. 124 Конституції України, тому згідно з частиною 3 ст. 35 Господарського кодексу України, обставини, встановлені в цьому рішенні, не доказуються при розгляді цієї справ, у якій беруть участь ті самі особи щодо яких встановлено ці обставини.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання припиненим зобов`язання за договором поруки відповідно до ч.1 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Дослідивши питання пропущення строку позовної давності, місцевий господарський суд дійшов висновку, що в даному випадку позовна давність не застосовується, оскільки судом не встановлено в межах даної справи порушення права позивача, за захистом якого він звернуся до суду. Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що в позові слід відмовити за необґрунтованістю.

Суд послався на ст.ст. 256, 257, 261, ч.ч. 3, 4 ст. 267, ч.1 та ч.2 ст.553, ч.1 та ч.2 ст.554, ч.1 ст.559 ЦК України, ч.ч.1, 3 ст.35 ГПК України

4. Стислий виклад суті постанови апеляційного господарського суду та мотиви її прийняття

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 (Кузь В.Л. - головуючий, Галушко Н.А., Орищин Г.В.) рішення місцевого господарського суду скасовано, прийнято нове рішення, позов задоволено, визнано припиненою поруку за договором поруки №6605Р8 від 13.07.2005.

Постанову мотивовано з посиланнями на норми ст.ст. 553, 554, 598, ч.1 ст.559, ч. 1 ст. 651, ст. ст. 654, 547 Цивільного кодексу України.

Господарський суд апеляційної інстанції вказав, що встановлені у рішенні від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 обставини не є преюдиційними, оскільки судом не досліджувалися та не встановлювалися умови наявності підстав для припинення поруки з врахуванням внесення до кредитної угоди № 6605К48 від 13.07.2005 відповідних змін шляхом укладення додаткових угод № 6605К48-21 від 24.07.2009, №6605К48-21 від 27.06.2012, №6605К48-21 від 28.09.2012, які не погоджувались поручителем, проте збільшували обсяг його відповідальності.

Суд дійшов висновку, що прийняття рішення про стягнення основного боргу без дослідження обставин, визначених ст.559 ЦК України, не впливає на можливість встановлення судом підстави її припинення за результатами розгляду даного господарського спору.

Суд вказав, що як вбачається з наявної в матеріалах справи копії заяви про уточнення позовних вимог від 29.10.2013 у справі № 921/730/13-г/3, розрахунок позовних вимог у вказаній справі не проводився на підставі кредитної угоди із врахуванням внесених змін відповідно до додаткових угод №6605К48-21 від 24.07.2009, №6605К48-21 від 27.06.2012, № 6605К48-21 від 28.09.2012, якими збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Натомість, заявою про визнання позову у справі №921/730/13-г/3 позовні вимоги за цією заявою визнано ПрАТ "Агро-Продукт" без зазначення підстав та суми.

Відтак, обставини, встановлені при розгляді справи №921/730/13-г/3, не є преюдиційними в розумінні ст. 35 ГПК України при розгляді даної справи.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що за умовами додаткових угод про внесення змін до кредитної угоди, збільшено розмір процентної ставки за кредитом до 12,0 % (з 9,1325% за умовами кредитної угоди) - додаткова угода від 24.07.2009 ; збільшено кінцевий термін погашення кредиту, що в свою чергу є відстроченням виконання основного зобов`язання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами - додаткова угода №6605К48-21 від 27.06.2012 та додаткова угода № 6605К48-21 від 28.09.2012., а також внесено зміни щодо збільшення розміру плати за управління кредитом у разі невиконання позичальником зобов`язань, передбачених пп. 2.1.11, пп.5.1.31, пп. 5.1.32, 5.1.33 угоди.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позов у даній справі подано в межах трирічного строку позовної давності.

5. Підстави, з яких оскаржено постанову апеляційного господарського суду

Не погоджуючись із постановою апеляційного господарського суду ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, зокрема ст.35 ГПК України, глави 19 ЦК України щодо позовної давності та ст. 559 ЦК України, просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

Скаржник стверджує, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що рішенням господарського суду від 31.10.2015 по справі № 921/730/13-г/3 встановлено, зокрема, факт наявності зобов`язання за договором поруки та факт визнання позову поручителем.

Скаржник посилається на практику Європейського суду з прав людини, та стверджує, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (Брумареску проти Румунії).

На думку скаржника, обставини, визнані учасниками судового процесу та відображені в судових рішеннях, є преюдиційними в розумінні ч.3 ст.35 ГПК України.

Скаржник стверджує, що судом апеляційної інстанції невірно визначено дату початку перебігу позовної давності та, у зв`язку з цим, прийнято рішення з порушенням глави 19 ЦК України.

6. Доводи, викладені у запереченнях на касаційну скаргу

ПрАТ "Агро-Продукт" у запереченнях на касаційну скаргу вказує, що поручителю стало відомо про внесення змін до кредитного договору, якими збільшено обсяг відповідальності останнього, лише в березні 2015 року. А тому на момент розгляду справи № 921/730/13-г/3 поручителю були невідомі вказані обставини, у зв`язку з чим він визнав позовні вимоги не вивчаючи матеріалів справи.

ПрАТ "Агро-Продукт" вважає оскаржувану постанову апеляційного господарського суду законною та обгрунтованою.

7. Нормативно-правові акти, якими керується суд при вирішенні даного спору

За ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 ГПК рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.

За ст.35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

8. Мотиви, з яких виходить Вищий господарський суд України при прийнятті постанови

Судом першої інстанції по цій справі за №921/964/15-г/16 досліджено і правильно враховано рішення господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3, яке набрало законної сили.

У рішенні господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 встановлено обставини про наявність у поручителя беззаперечних зобов`язань про забезпечення за договором поруки від 13.07.2005 №6605Р8, що є преюдицією згідно ст. 35 ГПК України.

Крім того, у рішенні господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 встановлено, що самим поручителем визнано позов банку до поручителя.

Тому, надаючи оцінку обставинам щодо підстав припинення поруки при наявності рішення про стягнення боргу за цим договором, господарський суд апеляційної інстанції поставив під сумнів рішення господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3, що суперечить практиці Європейського суду.

Колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", з посиланням на справу "Брумареску проти Румунії" (параграф 61), зазначив, що одним з основних елементів Верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідача-2, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Натомість, апеляційний господарський суд прийняв рішення з неправильним застосуванням, зокрема, ст.ст. 35, 115 ГПК України, ст.124 Конституції України та практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження, тому прийнята з порушенням норм права постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню.

Скасовуючи постанову апеляційного господарського суду, згідно п.11 ч.2 ст.11111 ГПК України касаційна інстанція здійснює новий розподіл судових витрат, які в даному випадку відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 у справі №921/964/15-г/16 скасувати.

Рішення господарського суду Тернопільської області від 30.11.2015 у справі №921/964/15-г/16 залишити в силі.

Стягнути з ПрАТ "Агро-Продукт" на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" 1461,60 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Доручити господарському суду Тернопільської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя С. Самусенко

Судді: О. Євсіков

В. Татьков