ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Справа № 917/1987/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Терещенко О.І., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників сторін:

позивач - не зявився;

відповідач не зявився

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх. №733П/1-35) на рішення господарського суду Полтавської області від 24 грудня 2015 року у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії, м. Полтава

про

1) визнання неправомірною бездіяльності ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії по виявленню всіх кредиторів та дебіторів ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс";

2) визнання неправомірною бездіяльності ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії по складанню та затвердженню проміжного ліквідаційного балансу ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс";

3) визнання неправомірною бездіяльності ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії по розгляду вимоги-претензії ПАТ КБ "Приватбанк" про погашення заборгованості і прийняття по ній відповідного рішення і не надіслання ПАТ КБ "Приватбанк" такого рішення не пізніше 30 днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора;

4) зобов'язання ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" на суму 2 007 740,97 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ КБ "Приватбанк", звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії по виявленню всіх кредиторів та дебіторів ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс"; визнати неправомірною бездіяльність ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії по складанню та затвердженню проміжного ліквідаційного балансу ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс"; визнати неправомірною бездіяльність ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії по розгляду вимоги-претензії ПАТ КБ "Приватбанк" про погашення заборгованості і прийняття по ній відповідного рішення і не надіслання ПАТ КБ "Приватбанк" такого рішення не пізніше 30 днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора; зобов'язати ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" на суму 2 007 740,97 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.12.2015 р. у справі №917/1987/13 (головуючий суддя Ківшик О.В., суддя Киричук О.А., Білоусов С.М.) в позові відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин справи та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Будучи належним чином повідомленими про дату і місце судового засідання, учасники процесу у судове засідання не зявились.

Від ПАТ КБ «Приватбанк» надійшло клопотання (вх. 6685) від 04.07.2016 року, в якому зазначено, просило здійснювати розгляд скарги без його участі. Апеляційну скаргу підтримує та наполягає на його задоволенні.

Від ліквідатора ТОВ «УБП «Авіс» надійшла заява (вх. 6690) від 04.07.2016 року, в якій він просить прийняти від ТОВ «УБП «Авіс» повне визнання поданої апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» та визнання всіх заявлених позивачем позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу у відповідності до вимог ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 15.09.1999 року між Комерційним банком "Приватбанк", правонаступником якого є позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", (банк) та Спільним Українсько-Білоруським товариством з обмеженою відповідальністю "Авіс" (відповідач) укладено договір на овердрафтове обслуговування № 50а, відповідно до умов якого банк зобов'язався проводити платежі клієнта протягом 12 місяців з моменту підписання вказаного договору сторонами до 15.09.2000 року на суму, яка перевищує надходження на поточний рахунок клієнта, в межах встановленого ліміту 2665659,39 грн., а клієнт зобов'язався забезпечити своєчасне виконання зобов'язань всіма основними та оборотними засобами клієнта і договорами застави у відповідності до вимог чинного законодавства. Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором (п. 6.1. договору).

Додатковою угодою від 15.09.2000 року сторони подовжили строк дії договору на овердрафтове обслуговування до 16.09.2002 року.

У забезпечення виконання зобовязань за договором на овердрафтове обслуговування № 50а від 15.09.1999 року між сторонами у справі укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_1 14.09.1999 року № 1269 та договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_1 27.09.1999 року № 1362.

У зв'язку з невиконанням ТОВ "Авіс" зобов'язань за договором на овердрафтове обслуговування № 50а від 15.09.1999 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_2 02.09.2003 року, згідно заяви банку, вчинено виконавчі написи № 7117 та № 7118 за вказаними договорами застави та звернуто стягнення на предмети застави.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 29.01.2014 року у справі № 554/10240/13-ц за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до Спільного Українсько-Білоруського товариства з обмеженою відповідальністю "Авіс" та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено факт наявності у спільного Українсько-Білоруського ТОВ "Авіс" заборгованості перед ПАТ КБ "Приватбанк" за договором овердрафтного обслуговування №50а від 15.09.1999 року та стягнуто зі Спільного Українсько-Білоруського ТОВ "Авіс" на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 2008755,35 грн. заборгованості за кредитним договором № 50а від 15.09.1999 року та 3441,00 грн. судового збору.

Учасниками товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" прийнято рішення про припинення діяльності товариства, призначено ліквідаційну комісію товариства, розміщено повідомлення про припинення товариства в Спеціалізованому друкованому засобі масової інформації "Бюлетень Державної Реєстрації" № 252(17) від 27.06.2013 року та встановлено строк для заявлення кредиторами своїх вимог до відповідача - у два місяці з дня опублікування повідомлення про припинення товариства - до 29.08.2013 року.

Позивач 25.07.2013 року направив на адресу відповідача вимогу-претензію про погашення заборгованості за договором на овердрафтове обслуговування № 50а від 15.09.1999 року в розмірі 2007740,97 грн., про що свідчить опис вкладення від 25.07.2013 року та чек пошти від 25.07.2013 року. У даній вимозі-претензії позивач вимагав погасити заборгованість в загальній сумі 2 007 740,97 грн., з яких: 550 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1 198 594,67 грн. заборгованість по відсотках, 259 146,30 грн. пеня.

Враховуючи відсутність реагування з боку відповідача на вказану претензію, позивач 02.10.2013 року звернувся до господарського суду Полтавської області з даним позовом з вимогами про визнання неправомірною бездіяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії по виявленню всіх кредиторів та дебіторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс", складанню та затвердженню проміжного ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс", розгляду вимоги-претензії Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про погашення заборгованості і прийняття по ній відповідного рішення і не надіслання Публічному акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" такого рішення не пізніше 30 днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора, а також зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на суму 2 007 740,97 грн..

Позивач зазначає, що ліквідаційною комісією відповідача не виконано вимоги ст.ст. 105, 111, 112 Цивільного кодексу України, ст. 20 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст. 59-61 Господарського кодексу України.

Господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 104 та пп. 1 ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Після внесення запису про прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців повідомлення про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи публікується у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. До комісії з припинення юридичної особи або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" з 17.06.2013 року перебуває в стані припинення за рішенням засновників. Відповідне повідомлення про припинення ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" було опубліковане в Бюлетені Державної Реєстрації № 252(17) від 27.06.2013 року, який є спеціалізованим друкованим засобом масової інформації. Крім того, учасниками товариства призначено ліквідаційну комісію товариства та встановлено строк для заявлення кредиторами своїх вимог до відповідача - у два місяці з дня опублікування повідомлення про припинення товариства - до 29.08.2013 року.

Позивач 25.07.2013 року, тобто в межах встановленого для заявлення вимог кредиторів строку, направив на адресу відповідача вимогу-претензію про погашення заборгованості за договором на овердрафтове обслуговування № 50а від 15.09.1999 року в розмірі 2 007 740,97 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 105 Цивільного кодексу України кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Статтею 111 Цивільного кодексу України встановлений порядок ліквідації юридичної особи, частиною восьмою якої передбачено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

В порушення приписів наведених норм ліквідаційна комісія відповідача не виконала передбачених законом обов'язкових дій, а саме: не розглянула заявлену позивачем, як кредитором, вимогу, не надіслала позивачу у встановлений законом строк рішення, прийняте за результатами розгляду заявленої вимоги, не склала і не затвердила проміжний ліквідаційний баланс. Відсутні в матеріалах справи і докази складання проміжного ліквідаційного балансу.

Згідно п. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

У рішенні суд зазначив, що з урахуванням нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів (Наказ Міністерства транспорту та зв'язку України від 12 грудня 2007 р. № 1149, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2007 р. за № 1383/14650 із змінами та доповненнями, який діяв на час виникнення спірних правовідносин) та встановленого місячного строку для розгляду претензії ліквідаційною комісією, позивач мав дізнатися про відсутність реагування ліквідаційної комісії відповідача на претензію про погашення заборгованості за договором на овердрафтове обслуговування № 50а від 15.09.1999 р. в розмірі 2 007 740,97 грн. на початку вересня 2013 року, з даним позовом звернувся до суду 02.10.2013 року. Тобто, позивачем не дотримано строк для звернення з позовом у даній справі, передбачений ч. 2. ст. 112 Цивільного кодексу України.

Проте, господарський суд дійшов висновку, що порушення зазначеного строку не є підставою для відмови у розгляді даного позову, оскільки зазначений строк не є строком позовної давності, в той час як п. 1 ст. 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Вважаючи свої права порушеними, позивач зобов'язаний обрати спосіб захисту порушеного права, що відповідає вказаним нормам. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права субєкта правовідносин (позивача) та забезпечення виконання юридичного обовязку зобовязаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути субєкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у звязку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом. Аналогічні приписи містяться і в ст. 20 Господарського кодексу України.

За приписами ст. 41 Господарського процесуального кодексу України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом та розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Оцінка правомірності кредиторських вимог та вирішення питання щодо включення таких кредиторських вимог до реєстру вимог кредиторів повинна здійснюватися саме з дотриманням норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який відповідно до преамбули встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Враховуючи викладене та беручи до уваги принцип диспозитивності, наслідком відсутності реагування з боку боржника (ліквідаційної комісії боржника) щодо розгляду кредиторської вимоги є або звернення з позовом про спонукання боржника вчинити дії, або із заявою про банкрутство боржника.

Також, місцевим судом зазначено, що на час прийняття рішення у даній справі кредиторські вимоги позивача, що виникли у зв'язку з невиконанням ТОВ "Авіс" зобов'язань за договором на овердрафтове обслуговування № 50а від 15.09.1999 року, розглядаються господарським судом Полтавської області у межах справи №917/1098/14 - за заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс".

Позивач зазначає, що у справі № 917/1098/14 визнано кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" та включено їх до реєстру вимог кредиторів, припинено процедуру розпорядження майном боржника, визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до висновків колегії суддів Вищого господарського суду України за постановою від 04.12.2014 р. та положень ст. 111-12 ГПК України, на підставі аналізу матеріалів даної справи та наведених норм права, суд дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту права не сприятиме реальному відновленню порушеного права позивача.

Крім того, порушене право позивача на даний час захищається в процедурі розгляду зазначеної вище справи про банкрутство відповідача, а тому не підлягає повторному судовому захисту, враховуючи специфіку розгляду справ про банкрутство.

Заперечення відповідача проти позову з посиланням на предявлення позову з пропуском встановленого строку позовної давності судом як правомірне не оцінюється, оскільки предметом розгляду у даній справі є немайнові вимоги, а не грошові вимоги у вказаній сумі. Наведені ж відповідачем у обґрунтування заяви обставини (звернення позивача з вимогою про стягнення грошової заборгованості до Октябрського районного суду м.Полтави, тощо) не свідчать про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами, які розглядаються у межах даної справи.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Згідно з ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у позові.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, спростовуються висновками суду першої інстанції, рішення суду прийняте при повному зясуванні обставин, що мають значення для справи, у звязку з чим підстав для його скасування немає. Визнання ж апеляційної скарги відповідачем не створює юридичних наслідків для суду, не впливає на фактичні обставини справи, і підстави для задоволення позову.

Керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 24 грудня 2015 року у справі №917/1987/13 залишити без змін.

Повний текст постанови по справі складено 04.07.2016 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Хачатрян В.С.