ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 925/322/16

За позовом Державного агентства резерву України

до приватного підприємства "Амбар Агро"

до фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до приватного підприємства "Інкубаційна станція" "Птахи України"

про визнання недійсними правочинів

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Биченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю від 11.03.2016;

від першого відповідача: не зявилися;

від другого відповідача: не зявилися;

від третього відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю від 28.04.2016.

Державне агентство резерву України звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до приватного підприємства "Амбар Агро", до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 та до приватного підприємства "Інкубаційна станція" "Птахи України" про визнання на підставі статей 203, 215, 228, 234 Цивільного кодексу України недійсними вчинених 24.09.2015 правочинів з переоформлення права власності на зерно з приватного підприємства "Амбар Агро" на фізичну особу підприємця ОСОБА_1 згідно зі складськими квитанціями №1575, №1576, №1580 і №1583 та з фізичної особи ОСОБА_1 на приватне підприємство "Інкубаційна станція" "Птахи України" згідно зі складськими квитанціями №1580, №1584, №1586 і №1588.

Свою заінтересованість у позові і відповідно свою належність як позивача останній обґрунтував необхідністю захисту права держави на відшкодування завданої їй кримінальним правопорушенням майнової шкоди за рахунок зерна пшениці приватного підприємства "Амбар Агро".

При цьому в обґрунтування позову позивач зазначив, що у кримінальному провадженні №0000208 він є цивільним позивачем щодо відшкодування державі майнової шкоди, завданої злочинними діями обвинувачених, серед яких є і директор приватного підприємства "Амбар Агро" ОСОБА_4, а саме незаконним вивезенням у 2013 році із державного підприємства "Златодар" 8703,25 тонн зерна пшениці державного резерву. З метою забезпечення свого цивільного позову позивач звернувся з клопотанням до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, який розглядає кримінальну справу №695/1490/15-к у вказаному кримінальному провадженні, із клопотанням про накладення арешту на зерно пшениці приватного підприємства "Амбар Агро" у кількості 8703,25 тонн, яке знаходиться на зберіганні на державному підприємстві "Златодар", шляхом заборони приватному підприємству "Амбар Агро" і державному підприємству "Златодар" використовувати і переміщувати це зерно та розпоряджатися ним. Це клопотання Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області не розглянув. Поряд з цим голова Державного агентства резерву України видав два окремі доручення керівництву державного підприємства "Златодар" від 22.09.2015 №13/ОД/01 та від 30.09.2015 №2731/0/4-15 про заборону здійснювати переміщення та переоформлення 8703,25 тонн зерна пшениці приватного підприємства "Амбар Агро" до розгляду Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області вказаного вище клопотання Державного агентства резерву України. Проте в супереч цим окремим дорученням 24.09.2015 було здійснено переоформлення зерна пшениці приватного підприємства "Амбар Агро", що зберігалося на державному підприємстві "Златодар", спочатку на фізичну особу підприємця ОСОБА_1 і одразу ж після цього з останньої на приватне підприємство "Інкубаційна станція" "Птахи України". Позивач вважає, що до розгляду Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області згадуваного вище клопотання про забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні та оголошення вироку правочини з переоформлення зерна приватного підприємства "Амбар Агро" є неприпустимими, а тому нікчемними, вчиненими без наміру створення обумовлених ними правових наслідків (ч.5 ст. 203, ст. 234 Цивільного кодексу України) з порушенням публічного порядку(ст. 228 Цивільного кодексу України), метою яких є "офіційне" набуття статусу добросовісного набувача, ухилення від відповідальності та уникнення арешту зерна в рамках кримінального провадження і заподіяння шкоди інтересам держави. Крім того, за твердженням позивача ознаками невідповідності спірних правочинів вимогам чинного цивільного законодавства (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України) є те, що директор приватного підприємства "Амбар Агро" ОСОБА_4 одночасно під час переоформлення зерна представляла за довіреністю і фізичну особу підприємця ОСОБА_1, що переоформлення зерна з приватного підприємства "Амбар Агро" на фізичну особу підприємця ОСОБА_1 і з останньої на приватне підприємство "Інкубаційна станція" "Птахи України" відбулося в один день і, що розрахунки за зберігання зерна не проведені.

Ухвалою від 06.04.2016 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву Державного агентства резерву України до розгляду, порушив провадження у цій справі і призначив її розгляд у судовому засіданні на 11 годину 28.04.2016 у приміщенні Господарського суду Черкаської області.

Відповідачі проти позову заперечили, вказавши у поданих ними до господарського суду відзивах на позов на безпідставність позовних вимог.

Ухвалою від 28.04.2016 Господарський суд Черкаської області відклав розгляд справи на 12 годину 02 червня 2016 у приміщенні Господарського суду Черкаської області.

Ухвалою від 02.06.2016 Господарський суд Черкаської області за клопотанням представника позивача продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів по 21.06.2016 і відклав розгляд справи на 14 годину 30 хвилин 21.06.2016 у приміщенні Господарського суду Черкаської області.

21 червня 2016 року представник позивача подав до господарського суду письмове клопотання про залучення до участі у справі державного підприємства "Златодар" як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача задля повного та обєктивного розгляду справи та зясування обставин, які мають значення для прийняття судом рішення.

У свою чергу представник приватного підприємства "Інкубаційна станція" "Птахи України" 21.06.2016 подав до господарського суду ще один відзив на позов, у якому вказав на недоведеність вказаних у позові підстав для визнання спірних правочинів недійсними, на протиправність втручання позивачем у господарські відносини відповідачів, на відсутність обмежень прав відповідачів на розпорядження своїм майном у звязку із поданням позивачем клопотання про забезпечення позову у кримінальному провадженні, на доведеність рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.03.2016 у справі №925/159/16 правомірності набуття приватним підприємством "Інкубаційна станція" "Птахи України" прав власності на зерно, що є предметом спірних правочинів.

У судовому засіданні, яке відбулося 21.06.2016 за участю представника позивача і представника приватного підприємства "Інкубаційна станція" "Птахи України" представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав та клопотання про залучення до участі у справі державного підприємства "Златодар" як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, а представник приватного підприємства "Інкубаційна станція" "Птахи України" підтримав заперечення проти позову, викладені у відзивах на позов.

Господарський суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі державного підприємства "Златодар" як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача з огляду на те, що згідно з ст. 27 Господарського процесуального кодексу України підставою для залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору є можливість впливу рішення з господарського спору на права та обовязки таких осіб, а не необхідність повного та обєктивного розгляду справи та зясування обставин, які мають значення для прийняття судом рішення.

Приватне підприємство "Амбар Агро" та фізична особа підприємець ОСОБА_1 були належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання суду, призначеного ухвалою від 02.06.2016 на 14 годину 30 хвилин, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень з вказаною ухвалою. Проте представники цих відповідачів у вказане судове засідання не зявилися і не повідомили господарський суд про причини незявлення, що не перешкоджає вирішенню спору за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Господарський суд Черкаської області

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2015 року Державне агентство резерву України подало до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області клопотання у кримінальній справі №695/1490/15-к про забезпечення цивільного позову Державного агентства резерву України у кримінальному провадженні №0000208 шляхом накладення арешту на зерно пшениці приватного підприємства "Амбар Агро" 2-го класу у кількості 3720,25 тонн та 3-го класу у кількості 4983 тонни, яке знаходиться на зберіганні на державному підприємстві "Златодар" за адресою: вул. Шевченка, 47, м. Золотоноша, Черкаська область, та шляхом заборони приватному підприємству "Амбар Агро" і державному підприємству "Златодар" використовувати і переміщувати це зерно та розпоряджатися ним.

22 вересня 2015 голова Державного агентства резерву України видав директору державного підприємства "Златодар" ОСОБА_5 окреме доручення №13/ОД/01, яким до прийняття судом рішення про задоволення чи відхилення клопотання Держрезерву щодо накладення арешту на 8703,25 тонн зерна пшениці 2-го та 3-го класу приватного підприємства "Амбар Агро" заборонив переміщення цього майна і вказав на необхідність негайного інформування Держрезерву про зміну власника зерна.

Станом на 24.09.2015 Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області клопотання Державного агентства резерву України про забезпечення його цивільного позову у кримінальному провадженні №0000208 не розглянув і арешт на зерно приватного підприємства "Амбар Агро", що зберігалося на державному підприємстві "Златодар", не накладав і не заборонив розпоряджатися ним.

24 вересня 2015 року за наказами державного підприємства "Златодар" форми №16 від 24.09.2015 №100 і №101 проведено переоформлення права власності на зерно пшениці 3-го класу 2015 року у кількості 4278000 кг, 2-го класу 2015 року у кількості 8492000 кг і 6-го класу 2015 року у кількості 88550 кг та кукурудзи 3-го класу 2015 року у кількості 34250 кг 2015 з приватного підприємства "Амбар Агро" на фізичну особу підприємця ОСОБА_1 з видачею останній складських квитанцій від 24.09.2015 №1575, №1576, №1580 і №1583 та з фізичної особи ОСОБА_1 на приватне підприємство "Інкубаційна станція" "Птахи України" з видачею останньому складських квитанцій від 24.09.2015 №1580, №1584, №1586 і №1588.

При переоформленні зерна фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 на підставі виданої нею довіреності від 22.09.2015 №24 представляла ОСОБА_4, яка на той час була і представником приватного підприємства "Амбар Агро", як його директор.

30 вересня 2015 року голова Державного агентства резерву України видав виконуючому обовязки директора державного підприємства "Златодар" ОСОБА_6 ще одне окреме доручення №2731/0/4-15, яким поряд з іншим заборонив до прийняття судом рішення про задоволення чи відхилення клопотання Держрезерву щодо накладення арешту приватного підприємства "Амбар Агро" здійснювати без погодження з Держрезервом будь-які дії щодо переоформлення майна, первісним поклажодавцем якого до 24.09.2015 було приватне підприємство "Амбар Агро", зокрема, зерна пшениці 2-го та 3-го класу у кількості 8703,25 тонн.

Вказані дії з переоформлення права власності на зерно позивач просить господарський суд визнати недійсними як правочини (далі - спірні правочини).

Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає такі загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що:

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідно до ст. 232 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Господарський суд не вбачає у вчиненні спірних правочинів порушення публічного порядку у розумінні ст. 228 Цивільного кодексу України через відсутність ознак спрямування їх на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 319 Цивільного кодексу України містить, зокрема, такі норми:

1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

3. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

4. Власність зобов'язує.

5. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

6. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

7. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України визначено, що Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З викладених вище норм чинного законодавства вбачається, що власник майна може бути обмежений у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У даному випадку приватне підприємство "Амбар Агро" як власник зерна, яке знаходилося на зберіганні на державному підприємству "Златодар", станом на 24.09.2015 не було обмежене у здійсненні права власності на це зерно, тому вправі було їх здійснювати на свій розсуд .

Окреме доручення голови Державного агентства резерву України від 22.09.2015 №13/ОД/01 не обмежувало приватне підприємство "Амбар Агро" у здійсненні права власності на своє зерно, оскільки голова Державного агентства резерву України не має повноважень на обмеження субєктів господарювання у здійсненні ними права власності на своє майно, окреме доручення стосувалося директора державного підприємства "Златодар" і заборони на переміщення зерна, а не на його переоформлення, що в розумінні Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 13.10.2008 №661, є різними діями.

Окреме доручення голови Державного агентства резерву України від 30.09.2015 №2731/0/4-15 не має значення для справи, оскільки було видане уже після переоформлення зерна і тому ніяким чином не могло впливати на нього.

Отже, ознаки невідповідності спірних правочинів інтересам держави і суспільства, його моральним засадам також відсутні.

Переоформлення зерна від одного власника на іншого відповідно до Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 13.10.2008 №661, є способом розпорядження власником своїм зерном, що зберігається на зерновому складі.

Внаслідок вчинення спірних правочинів право власності на зерно від приватного підприємства "Амбар Агро" перейшло до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 і від останньої до приватного підприємства "Інкубаційна станція" "Птахи України", про що й стверджує позивач у позові. Тобто внаслідок вчинення спірних правочинів обумовлені ними правові наслідки настали, що виключає можливість визнання цих правочинів фіктивними.

Таким чином, доводи позивача про нікчемність спірних правочинів є безпідставними.

Решта доводів позивача щодо недійсності спірних правочинів стосується можливості визнання їх судом недійсними як оспорюваних правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України визнання недійсним правочину (господарської угоди) є одним із способів захисту прав і законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду мають право звертатися згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пленум Верховного Суду України у п. 5 своєї постанови від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" розяснив, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже позивач як такий, що не є стороною спірних правочинів, може заявляти вимоги про визнання їх недійсними як оспорюваних правочинів лише у разі порушення ними його прав та законних інтересів.

Позивач як центральний орган державної виконавчої влади доводить свою заінтересованість у визнанні спірних правочинів недійсними порушенням ними права держави в особі позивача на відшкодування завданої їй кримінальним правопорушенням майнової шкоди за рахунок зерна пшениці приватного підприємства "Амбар Агро", оскільки внаслідок вчинення спірних правочинів право власності цього підприємства на зерно пшениці припинилося.

Господарський суд не погоджується з такими доводами позивача з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 61 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред'явила цивільний позов.

Згідно з ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

З викладених вище норм Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що право особи на відшкодування завданої їй кримінальним правопорушенням майнової шкоди у кримінальному провадженні здійснюється шляхом подання цією особою відповідного цивільного позову, для забезпечення якого може накладатися арешт на майно особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду.

Право позивача на подання цивільного позову у кримінальному провадженні №0000208 спірні правочини не порушили. На день вчинення останніх вказаний цивільний позов судом не був розглянутий і арешт на зерно пшениці приватного підприємства "Амбар Агро" не був накладений. Отож позивача станом на 24.09.2015 не мав права на відшкодування завданої ому кримінальним правопорушенням майнової шкоди за рахунок зерно пшениці приватного підприємства "Амбар Агро", яке знаходилося на зберіганні на державному підприємству "Златодар".

Конституційний Суд України у п. 3.6 мотивувальної частини свого рішення від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі №1-10/2004 зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У даному випадку за відсутності накладеного арешту на зерно пшениці приватного підприємства "Амбар Агро", яке знаходилося на зберіганні на державному підприємству "Златодар", інтерес позивача у визнанні недійсними вчинених із цим зерном спірних правочинів суперечить вказаним вище нормам Конституції і Цивільного Кодексу України, згідно з якими приватне підприємство "Амбар Агро" вправі здійснювати своє право власності на власний розсуд. Тобто вказаний інтерес не є законним.

Таким чином, спірні правочини не порушують права та законні інтереси позивача, тому позов останнього задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено і підписано 12.07.2016

СУДДЯ М.В. Дорошенко