КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р. Справа№ 910/9671/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Деркач Т.Г. - представник

від відповідача: Пронюк В.Я. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 29.03.2016р.

у справі № 910/9671/13 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про спонукання укласти договір реструктуризації заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання укладеним договору між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ за договором № 06/11-182 від 28.01.2011 року в сумі 16 846 187, 24 грн. на умовах, викладених в проекті договору ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", який доданий до позовної заяви.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі № 910/9671/13 відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року рішення місцевого господарського суду від 04.06.2015 року у справі № 910/9671/13 залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2016 року у справі № 910/9671/13 постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року та рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2016 року у справі № 910/9671/13 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на те, що суд прийняв рішення на підставі неповністю досліджених доказів з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що на виконання Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" (далі - Закон № 2711-IV) позивачем направлено на адресу відповідача підписані позивачем проекти договорів реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, однак відповіді позивачем не отримано.

Відповідач фактично відмовився від розгляду та підписання договору реструктуризації, проте не надав офіційної письмової відмови, чим на думку апелянта, порушив право позивача на реструктуризацію заборгованості, передбачене Законом № 2711-IV.

На думку апелянта, відповідачем фактично погоджено реструктуризацію за договором, оскільки протоколом НАК «Нафтогаз України» № 166 від 20.09.2012 вирішено затвердити фінансовий план ДК «Газ України» на друге півріччя 2012 року, в якому відсутня стаття про витрати на погашення заборгованості перед контрагентами, а отже зазначене свідчить про те, що відповідач своїм рішенням фактично погодив реструктуризацію заборгованості за указаним договором.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

28.01.2011 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник), та Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (покупець) було укладено договір №06/11-182 про закупівлю природного газу за державні кошти, за умовами якого постачальник зобов'язується передати покупцеві у 2011 році імпортований природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у пункті 1.2. цього Договору для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Згідно з пунктом 1.2. договору постачальник передає покупцеві у 2011 році газ в обсязі до 900,0 млн. (дев'ятсот мільйонів) куб. м., у тому числі по кварталах.

Відповідно до пункту 3.1. договору ціна за 1000 куб. м. газу становить 2 276,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того, ПДВ - 20% - 455,20 грн., разом з ПДВ - 2 731,20 грн.

Відповідно до пункту 4.1. договору розрахунки за газ покупець здійснює на підставі цього договору грошовими коштами в національній валюті України шляхом їх перерахування на рахунок постачальника протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводяться покупцем на підставі акту приймання-передачі газу не пізніше 25 (двадцять п'ятого) числа місяця, наступного за місяцем поставки.

На виконання договору відповідачем протягом січня - вересня 2011 року поставлено позивачу імпортований природний газ на загальну суму 1 674 543 508,86 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу (копії в матеріалах справи).

Відповідач свої зобов'язання за договором виконав частково, за поставлений природний газ сплатив 1 657 697 321,62 грн., у зв'язку з чим виник борг у 1 - 3 кварталі 2011 у розмірі 16 846 187,24 грн.

На виконання Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" (далі - Закон № 2711-IV) позивачем направлено на адресу відповідача підписані позивачем проекти договорів реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, однак, відповіді позивачем не отримано.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач відмовився від розгляду та підписання договору реструктуризації 16 846 187,24 грн. боргу, чим порушив право позивача на реструктуризацію заборгованості, передбачене Законом № 2711-IV, який є спеціальним законодавством з питання реструктуризації заборгованості за природний газ.

Відповідно до п. 10.1. Закону № 2711 державним, комунальним підприємствам, а також господарським товариствам у статутних фондах яких частка держави становить більше ніж 50 відсотків, які відносяться до підприємств паливно-енергетичного комплексу та внесені до Реєстру, дозволяється без отримання додаткових погоджень з державними органами, уповноваженими управляти зазначеними підприємствами, за взаємною згодою, провести реструктуризацію кредиторської та/або дебіторської заборгованостей терміном до двадцяти років з дати укладення відповідних договорів про реструктуризацію заборгованості з відстрочкою погашення заборгованості до двох років дії таких договорів та сплатою протягом наступних років щомісячно рівними частками.

Суб'єктам господарської діяльності інших форм власності дозволяється, за взаємною згодою, провести реструктуризацію кредиторської та/або дебіторської заборгованостей.

Таким чином, для укладення договору реструктуризації заборгованості, у відповідності до Закону № 2711 необхідною умовою є наявність взаємної згоди обох учасників правовідносин - і боржника, і кредитора, а тому посилання позивача, що обов'язковість укладення договору на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ передбачена спеціальним законодавством є безпідставним.

На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку про те, що укладення договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, у відповідності до Закону № 3319 та Закону № 2711, можливе лише за наявності взаємної згоди сторін, яка відсутня.

В обґрунтування позовних вимог позивач також посилається на Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (далі - Закон № 3319).

Колегія не приймає до уваги посилання позивача на Закон №3319, яким врегульовані питання списання заборгованості.

Згідно п. 2.1. ст. 2 зазначеного Закону № 3319 на умовах визначених цим Законом, підлягають списанню:

2.1.1. Заборгованість за природний газ (у тому числі реструктуризована) підприємств, які виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, у тому числі ліквідованих підприємств, суб"єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та її дочірніх підприємств ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз", що обліковувалися станом на 1 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом:

2.1.1. заборгованість ДК "Газ України" перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (у тому числі реструктуризована) списується в межах сум, списаних підприємствам, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, і суб'єктам господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, перед ДК "Газ України";

2.1.2. кошти, які надходять суб'єктам господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, від споживачів на погашення заборгованості за спожитий природний газ, що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року, зараховуються на окремий поточний рахунок цих суб'єктів та використовуються ними виключно для виконання інвестиційних програм;

2.2. Заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом..

У відповідності до п. 2.6. ст. 2 Закону №3319 суб'єкти господарювання, визначені у статті 1 цього Закону, реструктуризують заборгованість за природний газ та електричну енергію, яка утворилася станом на 1 січня 2011 року і не сплачена на дату набрання чинності цим Законом, відповідно до чинного законодавства.

Як правильно встановлено місцевим судом, заборгованість позивача перед відповідачем виникла у 1-3 кварталі 2011 року, а тому відносини, що склалися між сторонами по даній справі з приводу виконання Договору та сплати заборгованості за ним, не підлягають регулюванню Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Відповідно до статті 3 Закону № 3319 останній втратив чинність 30 червня 2012 року, а тому місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про правомірність його застосування при розгляді та вирішенні даної справи.

Колегія не приймає до уваги посилання позивача на порядок укладення господарських договорів, встановлений Господарським кодексом України, ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язковим для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Проте, пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ у законодавстві України, в тому числі у Законі № 3319 та Законі № 2711, відсутня. Законом встановлено обов'язковість взаємної згоди боржника і кредитора на укладення такого договору.

Таким чином, посилання позивача на ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України є безпідставним.

У відповідності до ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття пропозиції.

Позивачем не надано доказів наявності відповіді про прийняття пропозиції укласти договір про реструктуризацію, оскільки згода на укладення такого договору відсутня.

Посилання позивача на протокол засідання правління відповідача № 166 від 20 вересня 2012 року, яким затверджено фінансовий план позивача на 2 півріччя 2012 року, є безпідставним, оскільки ні згаданий протокол, ні фінансовий план не є документами, що підтверджували волевиявлення відповідача щодо укладення будь-яких договорів.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки апелянтом не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду м. Києва від 29.03.2016р. у справі № 910/9671/13 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 29.03.2016р. у справі № 910/9671/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/9671/13 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх