ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2016 року Справа № 904/1403/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванов О.Г. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: Круглов Л.О. представник, довіреність №б/н від 19.01.2016 р.;

від відповідача: Варелжан Н.А. представник, довіреність №2387 від 30.10.2013 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Першотравенськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2016 року у справі № 904/1403/16

за позовом Першотравенського міського житлово-комунального підприємства, м. Першотравенськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Першотравенськ

про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області звернулось Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення боргу в розмірі 17 042,68грн. за договором №266 від 17.02.2007 року.

Позовні вимоги мотивовані невиконання відповідачем умов договору №266 "Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення" в частині повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2016 року (головуючий суддя Мартинюк С.В.) позов задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Першотравенського міського житлово-комунального підприємства заборгованість в розмірі 10 805,37 грн. та судовий збір в розмірі 926,63 грн., в частині стягнення заборгованості в розмірі 654,95 грн. провадження по справі - припинено, в решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем частково сплачено суму основного боргу за надані позивачем послуги.

Не погодившись з зазначеним рішенням Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу за послуги водопостачання в розмірі 9 645,55 грн. відмовити, решту рішення залишити без змін.

При цьому скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що позивач належними та допустимими доказами не довів того, що показання лічильника, вказані в спірних актах, відповідали дійсності.

Вважає, що спірні акти показників лічильників від 14.11.2014 року складені та підписані невідомими особами.

Позивачем не надано жодного доказу того, що спірні показання знімалися з приладів обліку, які належним чином повірені, хоча законом встановлена обов'язкова повірка раз у три роки.

Зазначає, що посилання позивача про те, що він дізнався про своє порушене право лише у листопаді 2014 року не відповідає дійсності, оскільки про своє порушене право позивач фактично повинен був дізнатися у травні 2010 року, так як відповідно до пункту 3.1.1 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У зв'язку з чим несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення як таке, що було винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, оскільки доводи скаржника не спростовують факту заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, а фактичні обставини, що підтверджуються письмовими доказами, вказують на обґрунтованість позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав відзив на апеляційну скаргу та просив рішення залишити без змін.

В судовому засіданні 04.07.2016 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

17 лютого 2007 року між Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством та Фізичної особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір № 266 "Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення" (а.с.8-9).

Відповідно до п.1.1. Договору виконавець зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної води і відведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.2.3. Договору плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії визначаються за їх показаннями згідно з п. п. 10-13 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення".

Відповідно до п.3.1.1 Договору у разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до п.4.2.1 Договору споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

На підтвердження виконання зобов'язань за договором позивачем надано рахунки-фактури (а.с. 43-61), акти показників лічильників (а.с. 35-37), акт звіряння розрахунків за період з 01.01.2014 року по 12.11.2014 року (а.с. 31), договір про реструктуризацію заборгованості від 14.11.2014 року (а.с. 30).

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору про надання № 266 від 17.02.2007 року, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння

Судом попередньої інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору про надання послуг № 266 від 17.02.2007 року позивач за період з 01.01.2011 року по 01.03.2016 року надав відповідачу послуги з водопостачання, водовідведення та теплопостачання на загальну суму 23 758,27 грн., що підтверджується відповідними рахунками-фактурами (а.с. 43-61), актом звіряння розрахунків за період з 01.01.2014 року по 12.11.2014 року, договором про реструктуризацію заборгованості від 14.11.2014 року підписаними обома сторонами, чого не заперечував представник відповідача у судовому засіданні, відповідно до яких відповідач не заперечував наявність станом на 29.01.2014 року заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення в сумі 6 839,55 гривень (а.с. 30. 31).

Однак відповідачем свої договірні зобов'язання щодо здійснення розрахунків за надані позивачем послуги виконано лише частково, сплачено на користь позивача лише 6 715,59 грн., внаслідок чого відповідно до розрахунку позивача утворилась заборгованість в розмірі 17 042,68 грн. стягнення якої і стало причиною спору (а.с. 10).

Крім того, відповідачем під час розгляду справи надано квитанцію №13217241 від 13.02.2015 року з призначенням платежу: "теплопостачання за січень 2015 року, рахунок-фактура №СФ-0000672" (а.с. 96). Проаналізувавши наявний в матеріалах справи рахунок - фактуру №СФ-0000672 від 29.01.2015 року (а.с. 54), господарський суд дійшов підставного висновку, що останній виданий на підставі договору №266 від 17.10.2007 року.

Апеляційним господарським судом встановлено, що під час розгляду справи Відповідачем додатково було здійснено оплату за надані послуги у сумі 654,95 гривень, що підтверджується наданою відповідачем суду квитанцію №0.0.516257185.2 від 07.03.2016 року (а.с.96).

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з пунктом 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження по даній справі порушено ухвалою господарського суду від 04.03.2016 року.

Враховуючи те, що сума боргу в розмірі 727,06 грн. була сплачена відповідачем до порушення провадження по справі, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу в розмірі 727,06 грн. слід відмовити.

Оскільки відповідачем під час розгляду справи частково сплачена сума основного боргу за надані позивачем послуги в розмірі 654,95 грн., то предмет спору в даній справі у вказаній частині відсутній.

З огляду на викладене, провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 654,95 грн. підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином, залишок заборгованості відповідача перед позивачем за надані на виконання Договору про надання послуг № 266 від 17.02.2007 року відповідачу послуги з водопостачання, водовідведення та теплопостачання за період з 01.01.2011 року по 01.03.2016 року становить 15 660,67 грн. (17 042,68 грн. - 654,95 грн. - 727,06 грн.).

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивач належними та допустимими доказами не довів того, що показання лічильника, вказані в спірних актах, відповідали дійсності, а також що спірні акти показників лічильників № 266/в від 14.11.2014 року та від 17.11.2014 року складені та підписані невідомими особами, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 14 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення" показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.

Відповідно до п. 8 ст. 21 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" та п 4.3.5. Договору, виконавець послуг має право перевіряти показання засобів обліку.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п. 2, 4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.0595р. № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Нормами чинного законодавства не встановлено форми акту перевірки та зняття показань лічильника, та не встановлено необхідності підпису повноваженої особи споживача на останньому.

Крім того, відповідно до наявного в матеріалах справи пояснення ОСОБА_4 14.11.2014 року, контролером абонентського відділу Першотравенського житлово- комунального підприємства було здійснено вихід на об'єкт ведення господарської діяльності ОСОБА_3 та зафіксовано контрольні показники засобів обліку споживання води, про що складено акт № 266/в від 14.11.2014 року. Зі сторони споживача відповідний акт був підписаний ОСОБА_4 (завідуючий господарством). Саме вона допустила контролера до приладу обліку.

Більш того, вищезазначена особа також здійснювала банківські платежі за комунальні послуги від імені відповідача, її ім'я заносилось до квитанцій в графі «платник», в тому числі в квитанції яку надав сам Відповідач (квитанція від 13 лютого 2015 року № 13217241) (а.с. 84).

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що участь представника споживача при знятті показників приладів обліку, підписання останнім відповідних актів без будь-яких зауважень, а також здійснення цією ж особою банківських платежів за комунальні послуги від імені відповідача підтверджує наявність у даного представника повноважень на підписання актів фіксації показників приладів обліку, що узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постановах від 21.11.2013 у справі № 922/2097/13 та від 13.03.2014 у справі № 904/6788/13.

Крім того, у представників позивача не було підстав сумніватися в повноваженнях ОСОБА_4, оскільки саме остання допустила їх до огляду приладів обліку, чого не може зробити не уповноважена особа, що додатково підтверджує її компетентність (постанова Вищого господарського суду України від 01.11.2012 року у справі № 7/5005/4580/2012).

Таким чином, доводи відповідача про підписання актів невідомими особами не відповідають дійсності.

В сою чергу, відповідач належними та допустимими доказами не довів того, що показання лічильника, вказані в спірних актах не відповідали дійсності, та що ним подавались позивачу інші показання.

Актом № 266/в від 14.11.2014 року було зафіксовано, що витрати води складають 588 м3. За розрахунком позивача, що здійснений відповідно до діючих на той момент тарифів, сума за спожиту послугу склала 9 645,55 грн. (588 м3 х 10,86 (тариф водопостачання) х 5,54 (тариф водовідведення)).

Сформований рахунок № СФ-0008165 від 27.11.2014 року прийняв представник споживача та здійснив по ньому часткову оплату, що підтверджується випискою по рахунку позивача, відповідно до якої в графі призначення платежу зазначено: за водопостачання 10 куб. згідно рахунку № СФ-0008165 від 27.11.2014 року (а.с. 84)

Інші доводи скаржника не спростовують факту заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, а фактичні обставини, що підтверджуються письмовими доказами, вказують на обґрунтованість позовних вимог.

Відповідачем заявлено суду про застосування позовної давності до позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

14.10.2014 року Відповідач уклав договір про реструктуризацію заборгованості та підписав акт звіряння розрахунків (а.с. 30, 31).

Колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду, який не прийняв в якості доказів переривання строків позовної давності підписання відповідачем акту звірки взаєморозрахунків та договору реструктуризації, оскільки з останніх неможливо встановити на підставі яких первинних документів та за який період розрахована заборгованість, що реструктуризується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як випливає з акту звіряння розрахунків між сторонами за період з 01.01.2014 року по 12.11.2014 року та договору про реструктуризацію заборгованості від 14.11.2014 року, підписаних обома сторонами, відповідач не заперечував наявність станом на 29.01.2014 року заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення в сумі 6 839,55 гривень (а.с. 30. 31).

Отже, підписанням акту звіряння розрахунків між сторонами та договору про реструктуризацію заборгованості відповідач вчинив дії, що свідчить про визнання ним свого боргу в сумі 6 839,55 гривень.

Вищезазначений розмір боргу підтверджений рахунками-фактурами, наявними в матеріалах справи, відповідно до яких суд мав можливість визначити період заборгованості, а саме визначити, що борг нараховано за період з 27.01.2011 року по 29.01.2014 року.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Таким чином, у зв'язку з перериванням 14.11.2014 року строку позовної давності, перебіг позовної давності почався заново.

У зв'язку з чим, судова колегія апеляційного господарського суду вважає невірним висновок місцевого господарського суду про відмову у позові через пропуск позивачем позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з мотивів, наведених відповідачем у своїй апеляційній скарзі, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Однак, у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, що знайшло прояв у частковій відмові у позові через пропуск позивачем позовної давності, оскаржуване судове рішення підлягає частковому скасуванню (з підстав передбачених п. 3. ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України). Необхідно прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Першотравенськ - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2016 року у справі № 904/1403/16 - скасувати частково.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (52800, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Першотравенського міського житлово-комунального підприємства (52800, м. Першотравенськ, вул. Комсомольська, 12, ) заборгованість в розмірі 15 660,67 грн. та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 266,25 гривень.

В частині стягнення заборгованості в розмірі 654,95 грн. провадження по справі - припинити.

В решті позовних вимог - відмовити.

Видачу наказу з урахуванням необхідних реквізитів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 07.07.2016 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Н.Л. Величко

Суддя О.В. Чус