РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2016Справа №910/7535/16

За позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про стягнення 3 069,32 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», в якому просить суд стягнути з відповідача кошти в сумі 3 069,32 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 25.05.2016 р. за участю представників сторін, яких зобовязано надати певні документи.

23.05.2016 р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» заперечує проти позову та зазначає, що позов Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» подано в особі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Ассіст», повноваження якого підтверджуються доданим до позовної заяви договором доручення №1-2014 від 01.07.2014 року. При цьому, відповідач вважає, що вищевказаний договір доручення є неукладеним, у звязку із не зазначенням у ньому істотних умов договору, а саме строку дії договору. Та крім того, відповідач вказує на необґрунтованість позову Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» у звязку з тим, що позивачем не враховано наявність франшизи, яка відповідно до полісу №АС/4372538 становить 1000,00 грн.

Розгляд справи в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України переносився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2016 р. строк розгляду спору у даній справі продовжено на п'ятнадцять днів; в судовому засіданні оголошувалась перерва до 13.07.2016 р.

06.07.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ПЗУ Україна» подало копію висновку №018/14 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, завданого власнику БАЗ, державний номер НОМЕР_1, складеного судовим експертом-товарознавцем ОСОБА_3.

У процесі провадження у справі відповідач подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що відшкодуванню підлягають витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу та відшкодування страховиком цивільно-правової відповідальності здійснюється лише оціненої шкоди, тобто вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, визначеної за результатами проведеної субєктом оціночної діяльності оцінки з урахуванням зносу.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 13.07.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.05.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна» та Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «ПЗУ Україна» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, за яким застраховано транспортний засіб, зокрема, автомобіль «БАЗ», державний номер НОМЕР_1.

10.01.2104 р. в місті Києві по вул. Леніна відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «БАЗ», державний номер НОМЕР_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна» під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «DAEWOO», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5.

Як встановлено судом, в результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено застрахований Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «ПЗУ Україна» автомобіль «БАЗ», державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 14.03.2014 р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу.

Відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_3 №018/14 експертного авто товарознавчого дослідження від 14.02.2014 р. вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «БАЗ», державний номер НОМЕР_1 складає 2 761,20 грн.

Відповідно до рахунку-замовлення №СФ-0000284 від 14.02.2014 р. та акту виконаних робіт №РН-0000080 від 30.05.2014 р. Товариства з обмеженою відповідальністю «СКД АВТО» вартість запчастин та робіт складає 3 996,00 грн. та 4 069,32 грн. відповідно.

Відповідно до страхового акту №UA036/L30/03 від 05.03.2014 р. та страхового акту №UA036/L30/04 від 08.07.2014 р. загальний розмір страхового відшкодування становить 3 069,32 грн.

Платіжними дорученнями №21031 від 06.03.2014 р. та №24604 від 08.07.2014 р. Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ПЗУ Україна» перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна» страхове відшкодування у розмірі 3 069,32 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу автомобіля «DAEWOO», державний номер НОМЕР_2 застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4372538, за яким ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну встановлено у розмірі 50 000, 00 грн. та франшиза 1 000,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ПЗУ Україна» зазначає, що у звязку з тим, що ним було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля «БАЗ», державний номер НОМЕР_1, позивач, відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду. Тож, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобіля «DAEWOO», державний номер НОМЕР_2 Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія», позивач просить стягнути з останнього шкоду, завдану з вини водія застрахованого транспортного засобу.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Положеннями ст. 354 Господарського кодексу України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та субєктів господарювання (страховиків), повязана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно ст. 9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1197 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин, у звязку з пошкодженням автомобіля автомобіля «БАЗ», державний номер НОМЕР_1, у водія автомобіля «DAEWOO», державний номер НОМЕР_2, виник обовязок відшкодувати власнику пошкодженого автомобіля витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Разом з тим, як встановлено судом Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування власнику автомобіля «БАЗ», державний номер НОМЕР_1 на підставі договору добровільного страхування, а відтак у нього виникло право регресної вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.

Тож, враховуючи вищенаведене, з огляду на те, що позивач виплатив страхове відшкодування власнику застрахованого автомобіля «БАЗ», державний номер НОМЕР_1, у розмірі 3 069,32 грн., у нього виникло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, тобто, у даному випадку до водія автомобіля «DAEWOO», державний номер НОМЕР_2.

В той же час, судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «DAEWOO», державний номер НОМЕР_2 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4372538.

Стосовно доводів відповідача про необхідність врахування фізичного зносу транспортного засобу при визначенні суми страхового відшкодування, суд відзначає, що за правилами ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За правилами ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Виходячи з аналізу наведених норм, оцінка шкоди здійснюється безпосередньо страховою компанією при визначенні розміру страхового відшкодування, яке підлягає виплаті потерпілій особі в порядку Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Водночас, у даному випадку Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» виступає особою, відповідальною за завдані збитки відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» та не є страховиком по відношенню до позивача, у звязку з чим норми ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосуванню не підлягають.

Як зазначається в листі Верховного Суду України "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 р. визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вищезазначена позиція знайшла своє відображення, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 15.01.2013 р. у справі № 5011-72/9778-2012.

За змістом ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» у разі виплати страховиком відшкодування за договором майнового страхування фактично відбувається перехід права вимоги від страхувальника до страховика.

При цьому, нового зобовязання з відшкодування збитків не виникає, оскільки у даному випадку відбувається заміна кредитора, а саме страхувальник передає своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, тобто страховик набуває прав потерпілого.

Тобто, особою, відповідальною за завдані збитки може бути як безпосередньо особа, що заподіяла шкоду, так і страхова компанія, яка прийняла на страхування його відповідальність.

Відтак, здійснивши виплату страхового відшкодування власнику автомобіля «БАЗ», державний номер НОМЕР_1 на підставі договору добровільного страхування, позивач отримав право вимоги до страховика винної за спричинену шкоду сторони у даному випадку до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія».

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 р. № 3-165гс-14 та постановах Вищого господарського суду України № 910/9742/14 від 11.11.2014 р. та № 905/2988/14 від 25.05.2015 р.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідача як такі, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та спростовуються наведеними обставинами.

За правилами ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до особи, відповідальної за завдані збитки, переходить право на відшкодування саме фактичних витрат, розмір яких у даному випадку підтверджується платіжними дорученнями №21031 від 06.03.2014 р. та №24604 від 08.07.2014 р. та складає 3 069,32 грн.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім того, в силу приписів ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» заявлена до стягнення сума страхового відшкодування зменшується на розмір франшизи, що за полісом №АС/4372538 становить 1 000, 00 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, здійснивши оцінку наявних у справі доказів, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, приймаючи до уваги приписи ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення страхового відшкодування у розмірі фактично понесених витрат за мінусом встановленої полісом франшизи, що загалом становить 2 069,32 грн.

Тож, виходячи із заявлених вимог та наведених позивачем обґрунтувань, а також приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

При цьому, враховуючи, що судовий збір у даному випадку сплачений за мінімальною ставкою, сума судового збору покладається на відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.77, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд.40, ) страхове відшкодування у сумі 2 069,32 (дві тисячі шістдесят девять грн. 32 коп.) грн. та 1 378, 00 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4.В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 18.07.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.