УХВАЛА

07.07.2016Справа № 910/10805/16

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

до 1) Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу

Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

2) комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по

ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них

Голосіївського району м. Києва»

про визнання договору оренди продовженим та визнання додаткової угоди до

договору оренди укладеною.

Суддя Привалов А.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н вд 07.07.2016р.;

від відповідача-1: Ваховська І.Б., довіреність № 062/02/07-4397 від 27.04.2016р.

від відповідача-2: Воробйов О.В., довіреність № 1038 від 21.12.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач-1) та комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва» (надалі - відповідач-2) про визнання договору оренди продовженим та визнання додаткової угоди до договору оренди укладеною.

Позовні вимоги тим, що 22.04.2013р. між позивачем та відповідачами було укладено Договір № 1132 про передачу майна територіальної громади міста Києва зі строком дії до 20.04.2016р. У визначений ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 764 ЦК України, ст. 284 ГК України відповідачі не надіслали на адресу позивача повідомлення про припинення строку дії договору оренди та небажання продовжувати його дію, а відтак договір оренди вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах. Проте, на даний час відповідач-1 ухиляється від укладання додаткової угоди щодо продовження строку дії Договору № 1132 про передачу майна територіальної громади міста Києва зі строком дії до 20.04.2016р., що визначено п. 9.7. договору, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2016р. порушено провадження у справі № 910/10805/16 та розгляд справи призначений на 07.07.2016р.

09.06.2016р. та 17.06.2016р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшли заяви про забезпечення позову, в яких останній просить суд заборонити Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), КП «Київблагоустрій» та будь-яким іншим залученим ними підприємствам, які здійснюють демонтаж, перевезення і зберігання тимчасових споруд та/або МАФів, проводити демонтаж будь-яких тимчасових споруд та/або малих архітектурних форм, що належать ФОП ОСОБА_1 і які встановлені/розміщені ним за адресою: м. Київ, частина підземного пішохідного переходу на пл.. Московській - просп. Науки, 4 (автовокзал) до фабрики «Рошен».

Заяви обґрунтовано тим, що позивачу вручено припис № 1609525 від 16.06.2016р., згідно з яким останнього зобов'язано надати дозвільні документи на розміщення МАФів у підземному переході або демонтувати їх протягом трьох днів з дати винесення припису. Отже, належні позивачу тимчасові споруди та МАФи, що розміщені відповідно до умов договору оренди, який є продовженим в силу закону до 19.04.2016р., будуть демонтовані КП «Київблагоустрій».

При цьому, позивач у своїх заявах також наголошує на тому, що у разі демонтажу тимчасових споруд та МАФів на об'єкті оренди, майнові права позивача будуть істотно порушені і реальний захист прав позивача на користування орендованим майном за договором оренди не відбудеться, рішення суду буде виконати неможливо, навіть у разі винесення позитивного для позивача рішення суду.

Розглянувши заяви позивача про забезпечення позову та матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяв про забезпечення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

При цьому, відповідно до п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд виходить з того, що заявлені позивачем заходи до забезпечення позову у вигляді заборони Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), КП «Київблагоустрій» та будь-яким іншим залученим ними підприємствам, які здійснювати демонтаж, перевезення і зберігання тимчасових споруд та/або МАФів не відповідають предмету позовних вимог.

Крім того, позивачем належним чином не доведено зв'язку між обранням конкретних заходів щодо забезпечення позову та можливістю виконання рішення у даній справі, у випадку задоволення позовних вимог.

Таким чином, клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення ст. 49 ГПК України та Закону України "Про судовий збір", оскільки заяви про вжиття заходів до забезпечення позову судом розглянуто, тому витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі за розгляд заяв про забезпечення позову, відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в задоволенні заяви від 09.06.2016р. про забезпечення позову та заяви від 17.06.2016р. про забезпечення позову.

Суддя А.І. Привалов