КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р. Справа№ 910/2361/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання: Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Самойленко П.М. - представник за дов. № 1213/18 від 12.04.2016;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016

у справі № 910/2361/16 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 15 500,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу 15 500,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 57093Га/12рв від 23.04.2012, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Chery Amulet", державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1166, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Mercedes-Benz", державний номер НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована у відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогою стягнути з відповідача 15 500,00 грн. шкоди в порядку регресу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 (повне рішення складено 04.04.2016) позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" страхове відшкодування в сумі 15500,00 грн., судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія", 14.04.2016 (згідно відтиску штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (короткий текст), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 та прийняти нове рішення у даній справі, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення було прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки при розгляді справи судом першої інстанції було порушено загальні принципи судочинства, без належного з'ясування та обговорення всіх обставин.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 первинно подану апеляційну скаргу було повернуто на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

27.05.2016 (згідно відтиску штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті) Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" повторно звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 поновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги та прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження, призначено до розгляду на 11.07.2016.

11.07.2016 представником позивача в судовому засіданні було подано письмові пояснення по справі, стосовно перебігу строку позовної давності.

У судовому засіданні 11.07.2016 представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник апелянта в судове засідання 11.07.2016 не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, направленням на адресу відповідача копії вищезазначеної ухвали від 14.06.2016 (копія якої була вручена представнику відповідача 24.06.2016).

Отже, апелянт своєчасно був повідомлений про час та місце судового засідання. Жодних заяв, клопотань про неможливість з'явитися на судове засідання 11.07.2016 з причин, що не залежить від скаржника, не надав.

Згідно частини 3 пункту 3.12. Постанови Пленуму неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечень на неї, заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши оригінали документів, пов'язаних з предметом спору, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 22.04.2012 за договором добровільного страхування наземного транспорту № 57093Га/12рв ПрАТ "СК АХА Страхування" було застраховано автомобіль марки "Chery Amulet", державний номер НОМЕР_1, страхувальник - ОСОБА_3, вигодонабувач - ПАТ "Альа-Банк". Умовами договору (п.14) визначено строк його дії з 30.04.12 по 29.04.13.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.07.2012 в м. Рівне на вулиці Чорновола сталася дорожньо-транспортна пригода - наїзд на пішохода за участю автомобілів "Chery Amulet", державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля "Mercedes-Benz", державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_6. По даному факту ДТП було проведено досудове розслідування кримінального провадження № 0000051 за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Вироком Рівненського міського суду від 17.12.2014 у справі № 569/9865/14-к водія ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_6 порушив п.п. 2.3, 12.3 Правил дорожнього руху України.

31.07.2012 страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування.

Суд першої інстанції зробив правомірний висновок про те, що відповідно до Звіту № 026К про оцінку автомобіля від 04.03.2015 матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля "Chery Amulet", державний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 16 088,01 грн. з ПДВ.

Відповідно до ремонтної калькуляції за допомогою системи Audatex від 31.03.2015, фактична вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки "Chery Amulet", державний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження у ДТП, становить 20 619,20 грн.

У відповідності до п.10 Відомості виплат АХА00000233, за страховим випадком - ДТП, що стався 26.07.2012 за участю застрахованого автомобіля "Chery Amulet", державний номер НОМЕР_1, згідно страхового акту № 2012/V/MOD07227/VESKO8259 від 07.04.2015 позивачем було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 16 000,00 грн., яке було перераховано згідно платіжного доручення № 167910 від 08.04.2015.

Згідно з ч. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо страховик, здійснюючи страхове відшкодування, не може оцінити її загальний розмір у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Листом Верховного Суду України від 19.07.2011 "Про судову практику розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, до позивача правомірно перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно з п. 36.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Матеріалами справи підтверджується, що між відповідачем та ОСОБА_5 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діяв станом на 26.07.2012 згідно Полісу АВ/2769122.

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії даного Полісу вбачається, що ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., розмір франшизи 500,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "Chery Amulet", державний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 57093Га/12рв від 23.04.2012, відповідно перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до пункту 9.1. статті 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язковий ліміт відповідальності страховика (страхова сума) - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За умовами договору обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс АВ/2769122), ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза - 500,00 грн., отже враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування, виплаченого позивачем в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, що в свою чергу, відповідає розміру позовних вимог та вірно з'ясовано судом першої інстанції.

З наявної в матеріалах справи копії вимоги позивача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу вих. № 8975/07227/УБК вбачається, що остання була отримана відповідачем 30.12.2015 (вх. № 12571).

Внаслідок чого позивач й набув право на отримання страхового відшкодування від відповідача в розмірі 15 500,00 грн. про що вірно вказав суд першої інстанції.

Що стосується доводів відповідача стосовно строків позовної давності до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 6 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 № 6-112цс13, від 17.02.2015 № 6-2471цс15.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ДТП сталося 26.07.2012, з огляду на наведене строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу мав сплинути 26.07.2015.

З позовом позивач звернувся 12.02.2016, про що свідчить відтиск реєстраційного штемпеля суду першої інстанції, тобто з пропуском строку позовної давності.

Проте, відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно з п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Таким чином, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Лише в тому разі, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За приписами частини 5 статті 267 ЦК України позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Правова позиція щодо застосування статті 267 Цивільного кодексу України Зокрема наведена у постанові Верховного Суду України від 13.05.2014 у справі 3-14гс14.

Статтями 4-7, 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Таким чином належним доказом, який би встановлював протиправність поведінки водія, а саме порушення ним Правил дорожнього руху, а відтак і наявність вини останнього у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, є постанова відповідного органу (посадової особи), прийнята за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення або вирок суду у кримінальній справі.

З матеріалів справи вбачається, що 17.12.2014 у справі № 569/9865/14-к, ОСОБА_6 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, внаслідок чого позивачем було поновлено страхову справу. Таким чином судом апеляційної інстанції приймаються доводи позивача, викладені в поясненнях, які були подані до суду апеляційної інстанції стосовно того, що до цієї дати він немав правових підстав для звернення з позовом до відповідача. І лише після вчинення певних дій по поновленню страхової справи у позивача виникло право на звернення з позовом до суду.

А тому з урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що причини пропущення позовної давності є поважними та підлягають поновленню на підставі частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України.

Тому заявлене в позові стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" 15 500,00 грн. страхового відшкодування є законним.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі про те, що у вироку суду по справі № 569/9865/14-к зазначено, що обвинувачений повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду ОСОБА_3, є помилковим оскільки до позивача в силу вимог ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України не могло перейти право регресної вимоги від страхувальника.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги з урахуванням франшизи про стягнення з відповідача 15 500,00 грн. заподіяної внаслідок ДТП шкоди є обґрунтованими та є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 у справі № 910/2361/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 у справі № 910/2361/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2361/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Повний текст постанови складено 14.07.2016.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

С.А. Гончаров