КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р. Справа№ 910/4891/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Ємець Ю.В. ( за довіреністю №20 від 25.02.2016 р.)

від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4 ( за довіреністю №117 від 15.03.2016)

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2016р.

у справі № 910/4891/16 (суддя: Сташків Р.Б.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про виселення,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про виселення відповідача з державного нерухомого майна, орендованого за договором оренди від 31.05.2015 № 6494, загальною площею 10 кв.м., на поверсі будівлі науково-технічної бібліотеки, яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1 що перебуває на балансі Національного технічного університету України "Київський політехнічний університет".

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.04.2016 р. по справі № 910/4891/16 позовні вимоги задоволено повністю: виселено фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 з державного нерухомого майна за договором оренди від 31.05.2015 № 6494 - загальною площею 10 кв.м., на поверсі будівлі науково-технічної бібліотеки, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1, що перебуває на балансі Національного технічного університету України "Київський політехнічний університет".

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що строк дії договору оренди закінчився, позивач належним чином повідомив відповідача про закінчення дії договору, тому відповідач зобов'язаний був повернути орендоване приміщення за Актом приймання-передачі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2016 р. у справі № 910/4891/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимоги відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що позивач не своєчасно повідомив відповідача про припинення договору оренди, а тим самим договір продовжує діяти на тих же умовах і на сьогоднішній день. Окрім того, на адресу відповідача не надходило від орендодавця відповідно до вимог п.3 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» повідомлення про намір використовувати зазначене майно для власних потреб.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу № 910/4891/16 до розгляду.

06.07.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 07.07.2016 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити.

Представник позивача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.05.2013 року між позивачем (орендодавець) та відповідача (орендар) було укладено договір оренди №6494(а.с.13)

За умовами зазначеного договору, позивач передав в оренду відповідачу за актом приймання-передачі від 31.05.2013 (а.с.17) для розміщення буфету було передано приміщення загальною площею 10 кв.м., на поверсі будівлі науково-технічної бібліотеки, яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1 що перебуває на балансі Національного технічного університету України "Київський політехнічний університет".

Пунктом 10.1 договору встановлений строк дії договору до 31.05.2014 року включно.

У подальшому сторонами шляхом укладення додаткового договору №6494/01 від 24.06.2014 було продовжено строк дії договору на 1 рік з 31.05.2014 по 31.05.2015.(а.с.18)

Згідно п. 10.4 договору, у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення договору або про зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Зазначені умови договору кореспондуються з положеннями ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", де вказано, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Згідно п. 2.1 договору орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та Акта приймання-передавання майна.

В п. 10.6.1. договору зазначено, що строк дії останнього припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач листом від 02.06.2015 №30-06/5579 (а.с.19) попередив відповідача, що строк дії договору оренди закінчується 31.05.2015 та позивач не має наміру його продовжувати, тому вимагає від відповідача повернення майна з оренди.

Вищезазначений лист було направлено відповідачу за адресою реєстрації згідно з ЄДРЮО та ФОП та за адресою орендованого майна, та отримано відповідачем 08.06.2016 за обома адресами відповідно, що вбачається зі зворотних поштових повідомлень про вручення поштових відправлень, які залучені до справи (а.с.20).

Позивач звернувся з позовними на підставі того, що відповідач не звільнив орендованого приміщення, хоча попереджався лист про звільнення в зв'язку з закінченням дії договору, та небажання позивача продовжувати його дію.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідача, як орендаря, було повідомлено у встановлений договором та Законом строк про припинення дії договору та відсутність наміру його продовжувати, тому договір вважається припиненим після закінчення строку, на який його було укладено, тобто після 31.05.2015.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно пунктів 1 та 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 12 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 25.05.2000 № 02-5/237 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (із змінами і доповненнями, внесеними роз'ясненням президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 № 04-5/609) передбачено, що у разі закінчення строку, на який було укладено договір оренди, за відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору він вважаєтеся продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено місячний термін, протягом якого орендодавець або орендар можуть заявити про припинення або зміну умов договору після закінчення його строку. Таку заяву заінтересована сторона може також подати і до закінчення строку дії договору оренди (аналогічною є позиція ВГСУ в його постановах від 27.01.2008 № 51/17, від 20.11.2008 № 40/303пд, від 20.02.2007 № 6/240-06-6284).

Стаття 764 ЦК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначають кінцевий термін, коли орендодавець може заявити про своє небажання продовжувати договір оренди, але не обмежують час, коли він може вперше відмовитися від продовження договору оренди. Така відмова від продовження орендних правовідносин має юридичне значення у випадку, коли вона була заявлена до сплину місячного терміну після закінчення терміну дії договору оренди, і є підставою для висновку про припинення, договору оренди (аналогічним є позиція ВГСУ в його постанові від 25.01.2007 № 06/2350).

Враховуючи, що позивачем 02 червня 2015 було відправлено на адресу відповідача заяву про припинення чинності договору (вих. № 30-06/5579), а строк дії договору спливав 31.05.2015 року ( Додатковий договір від 24.06.2014 року № 6494/01), то вказаний договір оренди є припиненим.

Згідно п. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі, зокрема: закінчення строку, на який його було укладено. У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (ч. 1 ст. 27 вказаного Закону).

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, на момент звернення до суду орендарем не було повернуто майно згідно Акта приймання - передавання.

Статтею 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Наведене кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Статтею 620 ЦК України встановлено, що кредитор має право витребувати річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв'язку з закінченням дії договору, у відповідності до ст. 785 ЦК України, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та умов п.п. 5.10. та 10.9 договору відповідач був зобов'язаний повернути орендоване майно позивачу, чого ним зроблено не було, отже позовні вимоги про виселення відповідача з орендованого раніше за договором майна, правомірно були задоволені судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що позивач не повідомляв належним чином відповідача про виселення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази, а саме лист від 02.06.2015 №30-06/5579 (а.с.19) в якому позивач попередив відповідача, що строк дії договору оренди закінчується 31.05.2015 та позивач не має наміру його продовжувати, тому вимагає від відповідача повернення майна з оренди. Зазначений лист був отриманий відповідачем 08.06.2016, тому доводи апелянта є безпідставними та не доведеними, задоволенню не підлягають.

Також, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача, як на підставу продовження договору оренди на ч.3 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якої після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору, оскільки правові наслідки неповідомлення у встановлений вказаними нормами строк визначені лише частиною 2 ст. 17 Закону. При цьому, у даному випадку, орендодавець однозначно виразив свою волю щодо не продовження строку дії договору у відповідності до ч. 2 даної статті. Отже, відсутні підстави незастосування вказаної норми та передбачених нею наслідків.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 18.04.2016 року у справі № 910/4891/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду від року у справі № залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2016 року у справі № 910/4891/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/4891/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.В. Кропивна