КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2016 р. Справа№ 911/458/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Руденко В.В. - представник за дов. №2-1/3105-2016 від 31.055.2016 року.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

на рішення Господарського суду Київської області від 14.04.2016 року

у справі № 911/458/16 (суддя: Антонова В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Господар Інвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

про стягнення 23980,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Господар Інвест" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (далі - відповідач) про стягнення 23 980,00 грн боргу за надані послуги згідно договору №12-14/08/14 про надання послуг перевезення від 14.08.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором №12-14/08/14 про надання послуг перевезення від 14.08.2014 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.04.2016 року позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Господар Інвест" 23 980,00 грн боргу за надані послуги згідно договору №12-14/08/14 про надання послуг перевезення від 14.08.2014 року та 1 378,00 грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.04.2016 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повінстю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи.

Так, скаржник вказав, що він не отримував рахунок від позивача за договором №12-14/08/14 про надання послуг перевезення від 14.08.2014 року. Відтак, відсутні підстави у відповідача щодо виконання зобов'язання за договором.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2016 року розгляд справи було відкладено на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу про автоматичні зміни складу колегії суддів від 13.07.2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці, визначено новий склад суду, головуючий суддя: Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2016 року прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Сулім В.В., судді Коротун О.М., Гаврилюк О.М., у зв'язку з чим розгляд справи розпочато спочатку.

У судовому засіданні 14.07.2016 року представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Київської області від 14.04.2016 року по справі №911/458/16 залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача у судове засідання 14.07.2016 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 08.06.2016 року на відповідну адресу.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 102 ГПК України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 14.04.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

14.08.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Господар Інвест" (перевізник) було укладено договір №12-14/08/14 про надання послуг перевезення (далі - договір), відповідно до умов якого перевізник зобов'язався на умовах договору у встановлені строки прийняти, перевезти та доставити у визначений замовником пункт призначення вантаж замовника (вантаж), а замовник - надати до перевезення вантаж та оплатити послуги з перевезення.

Відповідно до п. 1.2 договору перевізник виконує для замовника перевезення вантажу в обсязі, за ціною, по маршруту, в терміни, що погоджуються сторонами у відповідному додатку (специфікації) до цього договору. Обсяг наданих послуг підтверджується по факту виконання необхідними транспортними документами/актом виконаних робіт (наданих послуг), підписаними сторонами.

Згідно п. 3.2 договору загальна вартість послуг вказується в актах виконаних робіт.

Пунктом 3.3 договору визначено, що підставою для оплати є підписаний сторонами акт виконаних робіт (наданих послуг) та отриманий замовником рахунок перевізника, який виставляється після погодження вартості робіт (послуг) сторонами.

Відповідно до п. 7.1, 7.2 договору договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений пунктом 7.1 договору та становить 1 рік. У випадку, якщо жодна зі сторін до спливу строку договору не заявить письмово про припинення договору, договір вважається продовженим на такий же самий строк.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивач на виконання умов договору №12-14/08/14 про надання послуг перевезення від 14.08.2014 року надав відповідачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 78 480,00 грн, що підтверджується актами надання послуг №ГІ-0000001 від 22.08.2014 року на суму 39 240,00 грн та №ГІ-0000002 від 30.08.2014 року на суму 39 240,00 грн, підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору (наявні в матеріалах справи).

Відповідач в свою чергу, свій обов'язок з оплати наданих послуг не виконав в повному обсязі, здійснив лише часткову оплату за надані послуги у розмірі 54 500,00 грн, при цьому суму боргу у розмірі 23 980,00 грн не сплатив, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською довідкою про надходження коштів на рахунок №2-3-9-9/255-ЦРД від 19.01.2016 року, підписаною начальником Київського відділення №2 ПУАТ "Фідобанк" та скріпленою печаткою банку.

12.11.2015 року позивач на адресу відповідача направив претензію №2/11 від 12.11.2015 року, згідно якої повідомив про наявність заборгованості у розмірі 23980,00 грн та просив перерахувати зазначену заборгованість на розрахунковий рахунок ТОВ "Господар Інвест".

Однак зазначена претензія залишилась без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу.

Згідно ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Заперечення відповідача щодо того, що у відповідач не настав строк оплати за надані послуги,оскільки ним не було отримано рахунків на оплату зазначених послуг оцінюються судом критично з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, сторонами на виконання умов договору були підписані акти наданих послуг, відтак відповідач знав про наявну заборгованість.

Крім того, з наявної в матеріалах справи банківської довідки вбачається, що відповідач здійснюючи часткову оплату за надані послуги перевезення в призначенні платежу зазначав номер рахунку та номер договору.

Також, Київський апеляційний господарський суд враховує, що відповідачу надсилалась претензію №2/11 від 12.11.2015 року, з вимогою про перерахунок заборгованості у розмірі 23980,00 грн на розрахунковий рахунок ТОВ "Господар Інвест".

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що у нього відсутні підстави для виконання зобов'язання за договором, оскільки він не отримував рахунок від позивача за спірним договором.

Таким чином та враховуючи, що відповідач був обізнаний про наявність обов'язку щодо оплати наданих послуг згідно спірного договору, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду Київської області від 14.04.2016 року у справі №911/458/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.04.2016 року у справі №911/458/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/458/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк