номер провадження справи 8/58/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2016 Справа № 908/1536/16

За позовом Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206)

до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Анхіп» (69063, м.Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 6)

про стягнення 44234 грн. 30 коп. збитків

Суддя Попова І.А.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_2 Є.А., дов. № 01/02-17/03465 від 10.06.2016 р.

Від відповідача - ОСОБА_3В, дов. Від 12.05.2016 р.

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 44234 грн. 30 коп. збитків.

В судовому засіданні, відкритому 29.06.2016 р., оголошувалася перерва до 13.07.2016р. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судому засіданні 13.07.2016 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених у позові, відповідно до ст.ст.181, 218, 224, 225 ГК України, ст.ст. 15, 16, 22, 611, 612, 638, 640-642, 646, 649 ЦК України, ст.ст. 69, 71 Бюджетного кодексу, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 36, 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В обґрунтування вимог вказує, що 02.09.2014 р. за № ЗП 20 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва «Будівництво автосалону; м.Запоріжжя, вул. Артема, 78-80 (літ. А). Замовником будівництва є ПП «Анхіп». Частиною 2 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що замовник який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Запорізькою міської радою прийнято рішення № 40 від 10.09.2014 р. про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя», затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012р. № 77». У відповідності до п. 3.1. Порядку замовник, який має намір укласти договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови. Договір про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше, ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. ПП «Анхіп» не зверталося у встановленому порядку до міського голови щодо укладення договору про пайову участь. 14 жовтня 2014 р. за № ЗП 96 зареєстровано декларацію про готовність об'єкту до експлуатації. Таким чином, відповідачем порушено вимоги статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, затвердженого рішенням № 40. Внаслідок невиконання ПП «Анхіп» встановленого законом обов'язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки. Позивач зазначає, що внаслідок винних дій відповідача територіальна громада не отримала дохід в розмірі 44234 грн. 30 коп. У діях відповідача наявні всі чотири елементи складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та завданими збитками, вина. Позивач не знав та не міг знати про виконання будівельних робіт відповідачем. До реєстрації відповідачем декларації про готовність об'єкта до експлуатації орган місцевого самоврядування був позбавлений можливості скористатися правом оферти щодо укладення договору про пайову участь до вводу об'єкта в експлуатацію. На сьогодні укладення договору є неможливим, оскільки об'єкт будівництва введено в експлуатацію. Позивач просить стягнути з відповідач суму збитків в розмірі 44234 грн. 30 коп. (упущену вигоду).

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов вказує: діючим законодавством чітко встановлено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатися із замовником будівництва до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію. При цьому лише договір є підставою для сплати замовниками будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури на території м. Запоріжжя. Позивач з будь-якими пропозиціями щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя до відповідача у період виконання робіт не звертався, а також не звертався до суду у передбачений законом термін для спонукання відповідача укласти відповідний договір. Враховуючи, що норми ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» носять імперативний характер, на даний час, тобто після введення обєкта будівництва в експлуатацію, укладення договору є неможливим. В даному випадку, всупереч вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» договір (правочин) між позивачем та відповідачем, який передбачав би конкретний розмір пайової участі, порядок та строк його внесення тощо, укладений не був, а тому у відповідача перед позивачем не виникло зобовязання щодо сплати пайової участі, саме в разі невиконання якого позивач мав би право стягнути збитки у вигляді упущеної вигоди. Оскільки сторонами у справі договір не укладався, то відповідні зобовязальні правовідносини у сторін не виникли, а відтак і порушення зобовязання зі сторони відповідача не відбулося. Таким чином, відповідач вважає, що у даному випадку відсутній склад цивільного правопорушення в діях відповідача, а саме: протиправна поведінка відповідача, відсутній факт заподіяння збитків відповідачем у вигляді упущеної вигоди, оскільки відсутнє саме зобовязання відповідача перед позивачем сплатити суму 44234 грн. 30 коп.

В судовому засіданні 29.06.2016 р. до початку розгляду справи по суті заявлених вимог позивачем заявлено клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державну фінансову інспекцію в Запорізькій області.

В обґрунтування клопотання зазначено, що в ході ревізії ДФІ встановила заподіяні збитки бюджету м. Запоріжжя внаслідок несплати замовниками будівництва пайової участі на розвиток інфраструктури міста. Вказано вимогою ДФІ зобовязала Запорізьку міську раду усунути порушення та вжити заходи для відшкодування збитків в судовому порядку. Запорізька міська рада вважає, що рішення по даній справі вплине не права і обовязки ДФІ відповідно позивача.

Суд вважає клопотання позивача необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав: відповідно до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду. Питання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Наявність юридичного інтересу визначається з огляду на те чи буде у звязку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обовязки, або змінено її наявні права та/або обовязки, або позбавлено певних прав та/або обовязків у майбутньому. Суд не знаходить підстав вважати, що рішення з даного предмету спору будь-яким чином може вплинути на права або обовязки Державної фінансової інспекції в Запорізькій області щодо однієї із сторін спору.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив:

02.09.2014 р. за № ЗП 20 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт «Будівництво автосалону» за адресою: 69063, м.Запоріжжя, вул.. Артема, 78-80; вид будівництва нове будівництво; категорія складності - ІІ, код об'єкта 1230.9. Замовником будівництва є ПП «Анхіп».

14.10.2014 р. за № ЗП 96 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

У Розділі 11 Декларації зазначена дата початку будівництва: 02.09.2014 р., дата закінчення будівництва: 01.10.2014 р., строк введення об'єкта в експлуатацію: ІV квартал 2014р. Загальна площа будівлі 57,5 кв.м (Розділ 12 Декларації). Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 442,343 тис. грн. Вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію, становить 442,343 тис. грн. (Розділ 15 Декларації).

Листом № 12-38/94 від 28.03.2016 р. виконавчий комітет Запорізької міської ради повідомив міську раду, що до сектору з реєстрації та обробки кореспонденції загального відділу виконкому Запорізької міської ради повідомлень про реєстрацію декларацій про початок виконання будівельних робіт або дозволів на виконання будівельних робіт та звернення з приводу укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Запоріжжя від замовника ПП «Анхіп» не надходило.

Запорізькою міською радою направлено відповідачу письмову вимогу № 01/02-21/03404 від 07.10.2015 р., в якій, вказуючи на порушення ПП «Анхіп», як замовника будівництва, вимог ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014 р. №40, щодо її обов'язку участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту територіальної громади м. Запоріжжя та не виконання такого обов'язку (укладення договору про пайову участь та сплати пайового внеску), просив відшкодувати у двадцятиденний термін завдані таким невиконанням збитки у розмірі 44234 грн. 30 коп.

Вказана вимога залишена відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення з даним позовом.

Предметом спору є стягнення суми збитків в розмірі 44234 грн. 30 коп., спричинених територіальній громаді м. Запоріжжя внаслідок невиконання відповідачем встановленого законом обов'язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту з посиланням на ст. ст. 224, 225 ГК України.

Звертаючись до суду з позовом Запорізька міська рада зазначила, що неукладення ПП «Анхіп» договору про пайову участь та невиконання зобов'язання, передбаченого ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», спричинило позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) у розмірі неодержаної суми коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста.

Відповідно до приписів ст. 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, Законами України «Про Генеральну схему планування території України», «;Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «;Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду», «;Про землеустрій», іншими нормативно-правовими актами. Також спірні правовідносини регулюються Порядком залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, який затверджений рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 р. № 77 (зі змінами внесеними рішенням Запорізької міської ради № 40 від 10.09.2014 р.).

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" (ст.ст. 36, 37, 40) та стверджує, що відповідач всупереч вимог ст.40 Закону та рішення Запорізької міської ради №40 від 10.09.2014 р. не повідомив про початок виконання будівельних робіт, не уклав договір про пайову участь.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно із ч.5 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Відповідно до ч.6 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків.

Згідно із ч.ч.8, 9 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва обєкта, з техніко-економічними показниками.

У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невідємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

На виконання приписів ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Запорізькою міською радою прийнято рішення № 77 від 24.12.2012 р. «Про Порядок залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя», яким затверджено Порядок залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя та форму договору про пайову участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя.

10.09.2014 р. Запорізька міська рада прийняла рішення №40, яким внесла зміни до рішення № 77 від 24.12.2012 р., виклавши його у новій редакції.

Факт прийняття об'єкта будівництва відповідача в експлуатацію підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 14.10.2014 р.

Зазначена дата, в силу приписів пункту 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. № 461, є датою прийняття об'єкта в експлуатацію.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення збитків необхідно встановити правові підстави для стягнення з відповідача неодержаного доходу.

Згідно з ст. 22 Цивільного кодексу України, яка встановлює відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Підставою цивільно-правової відповідальності є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Наявність чотирьох елементів правопорушення є необхідною умовою для притягнення до відповідальності і відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої главою 82 ЦК України. На позивача покладений обов'язок доказати шкоду (її розмір), протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок; на відповідача - відсутність вини.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України, з посиланням на яку заявлено позов, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України зазначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Неодержаний прибуток - це розрахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на даних бухгалтерського та податкового обліку, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання певних грошових сум чи інших цінностей, якщо інший учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення.

Підставою для відповідальності у вигляді збитків, завданих порушенням зобов'язання, є наявність цивільного правопорушення, яке складається з наступних елементів: наявність збитків (їх розмір), протиправна поведінка заподіювача (порушення умов договору); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина.

Згідно ч. 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Таким чином, враховуючи положення чинного законодавства України, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись замовником будівництва з органом місцевого самоврядування до прийняття об'єкту будівництва в експлуатацію. Договір є підставою для сплати замовником будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Запоріжжя.

Відповідно до ч.3 ст.179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Згідно із ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, з договору.

Із матеріалів справи вбачається, що договір пайової участі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію сторонами не укладався, на даний час такий договір також не укладено, отже, у встановленому законом порядку не встановлені розмір та строк сплати пайової участі, відповідно до Порядку, затв. рішенням Запорізької міської ради № 77 від 24.12.2012 р.

Матеріали справи не містять доказів вжиття позивачем будь-яких заходів щодо укладення договору, як то: звернення Запорізької міської ради до суду із позовом про спонукання ПП «Анхіп» укласти відповідний договір за період часу з початку виконання будівельних робіт будівництва об'єкту по дату прийняття об'єкту в експлуатацію, відсутні також і докази звернення позивача до відповідача з будь-якими пропозиціями щодо укладання відповідного договору про пайову участь за вищезазначений період.

Таким чином, обов'язковою умовою виникнення обов'язку зі сплати коштів пайової участі є договір, а оскільки сторонами у справі договір про пайову участь не укладався, то відповідні зобов'язання у відповідача не виникли, а відтак і порушення зобов'язання не мало місця. Суд не вбачає підстав вважати відповідача таким, що порушив господарське зобов'язання у правовідносинах з позивачем.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача щодо спричинення йому збитків, завданих порушенням відповідачем зобов'язання, оскільки позивачем не доведено суду наявність усіх елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, договір про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту сторонами спору укладений не був і позивачем у названий період не вчинялись дії по укладенню такого договору. Враховуючи відсутність договірних зобов'язань між сторонами у справі, протиправність дій відповідача у вигляді несплати коштів пайової участі відсутня. Таким чином, склад цивільного правопорушення відсутній, внаслідок чого відсутні підстави для нарахування збитків.

Окремо суд зазначає, що посилання позивача в обґрунтування доводів щодо протиправної поведінки відповідача, яка полягає у незвернені до позивача для укладення з останнім договору про пайову участь до введення об'єкту в експлуатацію, як на підставність своїх вимог, не заслуговують на увагу. Позивач як орган місцевого самоврядування був обізнаний (або мав бути обізнаним) щодо наміру відповідача здійснити забудову на території м. Запоріжжя, щодо обєкта будівництва тощо, оскільки вирішував питання відведення земельної ділянки для будівництва та видавав вихідні дані для проектування обєкта будівництва. Крім того, посилання позивача на рішення Запорізької міської ради від 10.09.2014 р. № 40 є безпідставним, оскільки декларація про початок виконання будівельних робіт подана відповідачем та зареєстрована Інспекцією державного архітектурного контролю до набрання чинності рішенням ради № 40 від 10.09.2014р. Щодо доводів позивача, що однією з підстав звернення до суду з даним позовом є вимога Державної фінансової інспекції в Запорізькій області, яка винесена за результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради за період з 01.05.2012 р. по 01.04.2015 р., суд зазначає:

Висновки ревізії Держфінінспекції в Запорізькій області не є беззаперечним доказом обставин, що є предметом дослідження у даній справі, а є результатом тлумачення третьою особою змісту правовідносин, що існували між сторонами, та нормативно-правових актів, які застосовуються до даних правовідносин. В ході ревізії Держфінінспекцією зафіксовано порушення позивача, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась, фінансової дисципліни. У той же час, виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному разі це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з даним позовом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем у справі не доведено суду належними та допустимими доказами факту завдання збитків у вигляді упущеної вигоди, внаслідок чого в задоволенні позову відмовляється.

Судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 224, 225 ГК України, ст.. 22 ЦК України, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 19 липня 2016 року.

Суддя Попова І.А.