КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" липня 2016 р. Справа№ 910/19629/13
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Разіної Т.І.
суддів: Сотнікова С.В.
Пантелієнка В.О.
за участю представників сторін:
від скаржника: Пильненька І.І.- за довіреністю № 234 від 26.02.2016;
від Фонду державного майна України: Федоровський В.Г.- за довіреністю № 531 від 31.12.2015;
від ТОВ «Альпсервісбуд»: ліквідатор ТОВ «Альпсервісбуд»: Титаренко М.О.- посвідчення № 823 від 18.04.2013,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту
на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі № 910/19629/13 (суддя Пасько М.В.)
за заявою Фонду державного майна України, м. Київ
до товариства з обмеженою відповідальністю "Альпсервісбуд", м. Київ
про визнання банкрутом
ВСТАНОВИВ:
Фонд державного майна України звернувся до господарського суду з заявою про порушення справи про визнання товариства з обмеженою відповідальністю "Альпсервісбуд" банкрутом.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.11.2013 порушено провадження у справі.
Ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 03.03.2014 затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 1.237.439,85 грн.
Постановою господарського суду міста Києва від 17.06.14 визнано боржника банкрутом та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Піддубка Д.Є.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.11.14 замінено ліквідатора боржника на арбітражного керуючого Титаренка М.О.
До господарського суду міста Києва 17.02.16 від ліквідатора боржника надійшло клопотання про затвердження звіту про нарахування грошової винагороди у справі № 910/19629/13 та стягнення оплати послуг з кредиторів.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі № 910/19629/13 (суддя Пасько М.В.) задоволено клопотання ліквідатора боржника про затвердження звіту про нарахування грошової винагороди у справі № 910/19629/13 та стягнення оплати послуг з кредиторів. Затверджено звіт про нарахування грошової винагороди арбітражного керуючого Титаренка Миколи Олександровича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 823 від 18.04.13; 04071, м. Київ, а/с 57; ідентифікаційний код ) за час виконання ним обов`язків ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Альпсервісбуд" у справі № 910/19629/13 на суму 36.802, 28 грн.
Стягнуто з Фонду Державного майна України на користь арбітражного керуючого Титаренка Миколи Олександровича грошову винагороду на суму 14.647, 31 грн. за час виконання ним обов`язків ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Альпсервісбуд" у справі № 910/19629/13. Визначено стягувачем - арбітражного керуючого Титаренко М.О., а боржником - Фонд Державного майна України.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту на користь арбітражного керуючого Титаренка Миколи Олександровича грошову винагороду на суму 22.154, 97 грн. за час виконання ним обов`язків арбітражного керуючого Титаренко М.О., а боржником - 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту військової частини НОМЕР_1 .
Ухвала господарського суду першої інстанції в частині стягнення з кредиторів на користь арбітражного керуючого Титаренко М. О. грошової винагороди, мотивована тим, що праця ліквідатора відбувається на платній основі, а відшкодування витрат понесених ним під час здійснення повноважень за умови відсутності майна у боржника і відповідно до ст. 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» покладається на кредиторів пропорційно визнаним вимогам.
При цьому, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 45, 98, 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, військова частина НОМЕР_1 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвали господарського суду в частині стягнення з скаржника грошової винагороди на користь арбітражного керуючого Титаренка М.О. у розмірі 22 154,97 грн.
В судовому засіданні представник скаржника підтримав апеляційну скаргу і просив суд задовольнити апеляційну скаргу з підстав, наведених в ній.
Представник Фонду держаного майна України підтримував вимоги апеляційної скарги.
Ліквідатор ТОВ «Альпсервісбуд» заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон) від 14.05.1992 року в редакції від 22.12.2011 року зі змінами та доповненнями, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.
Згідно ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.
Статтею 4-3 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.
Статтею ст.4-1 ГПК України визначено, що справи про банкрутство розглядаються господарськими судами в порядку провадження, передбаченому ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Суд апеляційної інстанції переглядає оскаржувану ухвалу лише в тій частині, що оскаржується апелянтом.
Як вбачається з матеріалів справи, до господарського суду першої інстанції надійшла заява від арбітражного керуючого (ліквідатора) Титаренка М.О. про стягнення грошових коштів, в якій просить затвердити звіт про нарахування грошової винагороди за підсумками процедури ліквідації ТОВ «Альпсервісбуд» арбітражному керуючому Титаренко М. О., стягнути з кредиторів, а саме Фонду державного майна України 14647,31 грн., а з військової частини НОМЕР_1 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту 22 154,97 грн. на користь арбітражного керуючого Титаренко М. О. коштів на оплату послуг арбітражного керуючого (ліквідатора) у справі № 910/19629/13 про банкрутство ТОВ «Альпсервісбуд», видати наказ.
Зі звіту арбітражного керуючого Титаренко М. О.- ліквідатора ТОВ «Альпсервісбуд» про нарахування грошової винагороди за підсумками процедури ліквідації банкрута, вбачається, що розрахунок оплати послуг ліквідатора здійснений з розміру двох мінімальних заробітних плат за період виконання повноважень ліквідатора банкрута з 11.11.2014 по 26.01.2016, що становить 36 802,28 грн.
Також, з вищезазначеного звіту арбітражного керуючого Титаренко М. О. - ліквідатора ТОВ «Альпсервісбуд» вбачається, що оплата праці за виконання ним повноважень ліквідатора у справі № 910/19629/13 не здійснювалася.
В апеляційній скарзі 195 Центральна база державної спеціальної служби транспорту військова частина НОМЕР_1 заперечує проти стягнення з неї, як кредитора, грошової винагороди за послуги ліквідатора, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги, що скаржника не було запрошено на збори комітету кредиторів, які оформлені протоколом від 26.01.2016, тому не можна вважати, на думку скаржника, що збори кредиторів відбулися. Крім того, скаржник зазначає, що він не в змозі здійснити оплату грошової винагороди арбітражному керуючому Титаренко М. О. тому, що військова частина є бюджетною організацією, а такого роду видатки не було враховано в кошторисі на 2016 рік військової частини.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.
Порядок визначення та сплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого врегульовано у ст. 115 Закону.
Частинами 1, 2 вищезазначеної норми передбачено, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду; грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна визначається в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень або в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до порушення провадження у справі про банкрутство, якщо такий розмір перевищує дві мінімальні заробітні плати; розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна не може перевищувати п`яти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень; право вимоги грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень розпорядника майна боржника; сплата грошової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна) здійснюється шляхом її авансування заявником (кредитором або боржником) у розмірі, зазначеному у цій частині; сума авансового платежу вноситься на депозитний рахунок нотаріуса та виплачується арбітражному керуючому (розпоряднику майна) за кожний місяць виконання ним повноважень розпорядника майна.
Відповідно до абз. 2, абз. 4 ч. 3 ст. 115 Закону основна грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора визначається в розмірі двох середньомісячних заробітних плат керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до введення господарським судом процедури санації боржника або відкриття процедури ліквідації банкрута за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень керуючого санацією або ліквідатора. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора не може перевищувати десяти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень. Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень керуючого санацією, ліквідатора.
Згідно з ч. 4 ст. 115 Закону витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Законом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок неумисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов`язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.
Частиною 5 ст. 115 передбачено, що сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв`язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.
Ліквідатор щомісяця звітуює перед комітетом кредиторів про нарахування та виплату основної грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування витрат. Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат доводиться кредиторам до відома та повинен бути схвалений або погоджений комітетом кредиторів. Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою ( ч. 7 ст. 115 Закону).
З аналізу вище зазначених норм чинного законодавства можна зробити висновок, що звіт арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат повинен бути схвалений або погоджений комітетом кредиторів, а звіт за підсумками судових процедур (розпорядження майном, санації, ліквідації) - затверджений господарським судом.
Матеріалами справи підтверджується виконання обов`язків ліквідатора в цій справі арбітражним керуючим Титаренком М.О.
Як вбачається з наявних матеріалів справи в ході ліквідаційної процедури ліквідатором ніяких майнових активів банкрута, які б належали йому на праві приватної власності або повного господарського відання виявлено не було, господарську діяльність боржник не здійснював.
Однак, з аналізу норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вбачається, що у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів. Законом порядок розподілу зобов`язання щодо оплати послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого не ставиться в залежність від авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, створення відповідного фонду (ч. 6 ст. 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»), але арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду. Законодавець також і не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг ліквідатора в залежність від майнового стану кредиторів у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), а також від джерел фінансування того чи іншого кредитора.
З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2014 на засіданні комітету кредиторів за участю всіх кредиторів боржника у цій справі, а саме Фонду держмайна України та 195 Центральної бази державної спеціальної служби транспорту військова частина НОМЕР_1 створено комітет кредиторів та обрано голову цього комітету.
Протоколом зборів комітету кредиторів ТОВ «Альпсервісбуд» від 26.01.2016, який складений за наслідками зборів комітету кредиторів в складі присутнього кредитора Фонду держмайна України, взято до уваги звіт ліквідатора банкрута арбітражному керуючому Титаренко М. О. та затверджено ліквідатору оплату його послуг та відшкодування витрат у справі № 910/19629/13 за рахунок коштів кредиторів.
Перевіривши даний протокол засідання комітету кредиторів, апеляційний суд не вбачає підстав вважати проведені збори комітету кредиторів неправомірними, а рішення, прийняті на них нелегітимними.
А отримання 04.02.2016 скаржником запрошення на збори комітету кредиторів, які повинні були відбутися 26.01.2016 не може бути підставою для неприйняття до уваги даного протоколу, оскільки лист повідомлення про збори були направлені ліквідатором 15.01.2016, що підтверджується поштовою квитанцією № 6317 від 15.01.2016, описом вкладення від 15.01.2016, які містяться в матеріалах справи (т., 3, а.с. 71, 72).
З урахуванням викладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо доцільності покладення обов`язку оплати послуг ліквідатора на всіх виявлених кредиторів у такій справі пропорційно визнаним кредиторським вимогам.
З огляду на те, що до реєстру кредиторів боржника були включені також вимоги 195 Центральної бази державної спеціальної служби транспорту військова частина НОМЕР_1 в розмірі 760487,37 грн., які становлять 60,2% від загальної суми визнаних вимог та враховуючи те, що майна боржника не було виявлено, виробнича діяльність боржником не здійснювалася і кошти внаслідок цього не одержувались, з урахуванням вимог ст. 115 Закону щодо того, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує свої повноваження на платній основі, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про необхідність затвердження звіту арбітражного керуючого Титаренка М.О. про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат за період виконання ним повноважень ліквідатора ТОВ «Альпсервісбуд» у розмірі 36 802,28 грн. та можливість їх стягнення з кредиторів пропорційно розміру визнаних грошових вимог кожного кредитора у справі № 910/19629/13, зокрема з військової частини НОМЕР_1 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту 22 154,97 грн. (36 802,28 грн. х 60,2%= 22 154,97 грн.)
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду в оскаржуваній частині відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, винесена з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, Закону України «Про відновлення платоспроможності або визнання його банкрутом», а тому відповідає вимогам чинного законодавства.
У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 ГПК України підстав для скасування чи зміни ухвали місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 33, 43, 49, 99, 101-103, 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі № 910/19629/13 в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту грошової винагороди на користь арбітражного керуючого Титаренка М.О. у розмірі 22 154,97 грн. залишити без змін, апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді С.В. Сотніков

В.О. Пантелієнко