ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016р. Справа№ 914/1530/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В.

за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська», с.Поромів Іваничівського району Волинської області

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Укрзахідвуглебуд», м.Червоноград Львівської області

про стягнення заборгованості та відшкодування адміністративно-штрафних санкцій за неналежне виконання договірних зобов»язань в сумі 1 310 280,81 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2- представник (довіреність № 7 від 12.03.16р.);

від відповідача: ОСОБА_3- представник ( довіреність № б/н від 01.07.16р.))

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації в судовому засіданні не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Укрзахідвуглебуд» про стягнення заборгованості та відшкодування адміністративно-штрафних санкцій за неналежне виконання договірних зобов»язань в сумі 1 310 280,81 грн.

Ухвалою від 08.06.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 05.07.2016 року. Рух справи відображено в ухвалах суду.

Представник позивача в судове засідання зявився, вимоги ухвали суду не виконав повністю, позовні вимоги просить задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

19.07.2016 року позивач подав заяву про виправлення описки в прохальній частині, згідно якої в п.2 просить суд, крім заявленої суми, стягнути також 3% річних в сумі 28 098,80 грн.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, вимоги ухвал суду не виконав повністю, відзив на позов не подав, подав клопотання,в якому просить суд зменшити на 50% розмір штрафних санкцій, а також відповідач подав заяву про відстрочку виконання рішення терміном на 6 місяців.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» (надалі позивач) та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Укрзахідвуглебуд» (надалі відповідач, генпідрядник по договору) укладено договір субпідряду 320 від 24.05.2012 року з додатковими угодами до нього (надалі договір), з якого випливає, що генпідрядник доручає, а субпідрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов угоди виконання гірничих, гірничо-капітальних, будівельних, монтажних, пусконалагоджувальних робіт, а також обслуговування загально-шахтних комплексів і механізмів та інших робіт з нового будівництва (п.2.1 договору). Згідно розділу 1 договору об»єктом будівництва є шахта №10 «Нововолинська» за адресою с.Поромів Іваничівського району, а замовником усього будівництва вказаного об»єкту є Державне підприємство «Дирекція по будівництву об»єктів».

Відповідно до п.7.2 договору, генпідрядник зобов»язаний своєчасно фінансувати роботи при поступленні цільових коштів від замовника, зазначені в договорі підряду. Згідно п.13.2 в редакції додаткової угоди №5 від 22.05.2015 року, розрахунки за виконані роботи здійснюються генпідрядником щомісячно проміжними платежами в міру виконання робіт на підставі підписаних сторонами актів приймання виконаних робіт Форм №КБ 2в та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми №КБ3. Генпідрядник визначає обсяги та вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, та готує оцінку вартості прийнятих замовником виконаних генпідрядником робіт по формі №КБ3 та по формі №КБ 2в, що затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 року, додатки Т та У, форми №КБ 2в, №КБ 3, і подає їх для підписання замовнику не пізніше 25 числа кожного місяця.

Пунктом 13.4 договору передбачено, що оплата виконаних робіт здійснюється генпідрядником при наявності цільових коштів від замовника протягом 5 робочих днів з дати підписання генпідрядником та субпідрядником відповідних документів. Згідно договору відповідними документами являються форма №КБ 2в та форма №КБ 3.

22.05.2015 року позивачем та відповідачем підписано Акт №32 приймання виконаних підрядних робіт (форма №КБ 2в) за травень 2015 року. 29.05.2015 року сторонами підписано довідку про вартість виконаних робіт та витрати, згідно якої вартість виконаних робіт становить 11 017 380,94 грн. на підставі договірних зобов»язань відповідач повинен був оплатити протягом 5 робочих днів після підписання форми №КБ 3 вищевказані кошти за виконані роботи. Останнім днем здійснення проплати мало би бути 06.06.2015 року. Однак, відповідач не здійснив в повному обсязі оплату за виконані роботи, у зв»язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 957 615,51 грн. 22.05.2015 року за платіжним дорученням вих№1 відповідачем сплачено в рахунок заборгованості 3 039 703,72 грн., 09.06.2015 року за платіжним дорученням №17 сплачено 1 000 100,00 грн., 16.06.2015 року за платіжним дорученням №19 сплачено 3 038 997,23 грн. Тобто, станов на 31.12.2015 року у відповідача непогашеною залишилася заборгованість в розмірі 3 938 579,99 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно ст.601 ЦК України, зобов»язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. 31.12.2015 року за вих.№1.5/1117 на адресу відповідача було скеровано заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк яких настав на суму 2 278 328,11 грн.

З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача скерована претензія вих.№1.8/311 щодо всієї суми заборгованості, в тому числі і заборгованості за травень 2015 року, однак відповідач послався на відсутність коштів для здійснення відповідних проплат за вказаними грошовими зобов»язаннями.

Крім того, позивачем, на підставі п.14.1 додаткової угоди №1 від 17.06.2013 року до договору та на підставі норм чинного законодавства, нараховано 3% річних в розмірі 28 098,80 грн. за період з 06.06.2015 року по 27.05.2016 року, інфляційні втрати за весь час прострочення в розмірі 71 126,34 грн. та пеню за кожен день прострочення за шість місяців в розмірі 253 440,16 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості, за підрахунком позивача, становить 1 310 280,81 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що станом на день розгляду справи відповідач не сплатив заборгованість перед позивачем, розмір боргу не змінився.

На час розгляду справи відповідач не подав доказів погашення боргу, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, відзив на позов не подав. В судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги частково, однак просить суд зменшити розмір пені на 50%, оскільки відповідачем частково виконані умови договору, також у відповідача важке фінансове становище, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Частка держави у статутному фонді ПАТ «Укрзахідвуглебуд» складає 99,7%. Основним об»єктом будівництва товариства є шахта №10 «Нововолинська», будівництво якої фінансується з державного бюджету України. Крім того, станом на час розгляду справи у товариства наявна значна заборгованість по податкових зобов»язаннях та перд працівниками щодо виплати заробітної плати, що значно утруднює господарську діяльність.

Також відповідач просить суд відстрочити виконання судового рішення на підставі ст.121 ГПК України, враховуючи те, що бюджетне фінансування ПАТ «Укрзахідвуглебуд» розпочинається щороку приблизно в квітні-травні поточного року. В 2016 році фінансування будівництва шахти ще не розпочалося, тривають процедурні питання щодо його відкриття.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як встановлено судом, між Державним підприємством «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Укрзахідвуглебуд» укладено договір субпідряду 320 від 24.05.2012 року з додатковими угодами до нього, з якого випливає, що генпідрядник доручає, а субпідрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов угоди виконання гірничих, гірничо-капітальних, будівельних, монтажних, пусконалагоджувальних робіт, а також обслуговування загально-шахтних комплексів і механізмів та інших робіт з нового будівництва (п.2.1 договору). Згідно розділу 1 договору об»єктом будівництва є шахта №10 «Нововолинська» за адресою с.Поромів Іваничівського району, а замовником усього будівництва вказаного об»єкту є Державне підприємство «Дирекція по будівництву об»єктів».

22.05.2015 року позивачем та відповідачем підписано Акт №32 приймання виконаних підрядних робіт (форма №КБ 2в) за травень 2015 року. 29.05.2015 року сторонами підписано довідку про вартість виконаних робіт та витрати, згідно якої вартість виконаних робіт становить 11 017 380,94 грн. на підставі договірних зобов»язань відповідач повинен був оплатити протягом 5 робочих днів після підписання форми №КБ 3 вищевказані кошти за виконані роботи. Останнім днем здійснення проплати мало би бути 06.06.2015 року.

Однак, відповідач покладені на нього зобов»язання виконав частково, у зв»язку з чим, враховуючи часткові проплати заборгованості, а також зарахування зустрічних однорідних вимог, у відповідача перед позивачем непогашеною залишилася заборгованість в розмірі 957 615,51 грн.

Факт виконання позивачем своїх обовязків за даним договором підтверджується Актом №32 приймання виконаних підрядних робіт за травень 2015 року, Довідкою про вартість виконаних підрядних робіт.

Докази сплати заборгованості в розмірі 957 615,51 грн. в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.13.4 договору оплата виконаних робіт здійснюється генпідрядником при наявності цільових коштів від замовника протягом 5 робочих днів з дати підписання генпідрядником та субпідрядником відповідних документів.

Як встановлено судом, Акт приймання виконаних підрядних робіт №32 підписано сторонами без будь-яких зауважень 22.05.2015 року, довідка про вартість виконаних робіт підписана сторонами 29.05.2015 року Отже, враховуючи п.13.4 договору, днем, коли відповідне зобов»язання мало бути виконане відповідачем є 06.06.2015 року. Отже, позивач вправі нарахувати пеню відповідачу, починаючи з дня, коли зобов»язання мало бути виконане і протягом 6 місяців, тобто, з 06.06.2015 року по 05.12.2015 року.

Відповідно до Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, визначений згідно з договором розмір пені, не може перевищувати той розмір, який визначений законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Позивачем було нараховано відповідачу пеню в розмірі 253 440,16 грн., розрахунок якої проведено вірно.

Щодо поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені суд зазначає наступне:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Питання щодо меж зменшення неустойки повинно розглядатися із врахуванням принципу змагальності сторін з виконанням вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011, № 18 розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При оцінці обставин в обґрунтування підстав для зменшення неустойки на 50 % суд бере до уваги факт часткового виконання основного зобовязання відповідачем, а також незначний, у переважній більшості, термін несвоєчасної оплати, обставини щодо наявності заборгованості перед працівниками, важливість збереження господарської діяльності відповідача, як державного підприємства та з врахуванням інтересів позивача як обєкта, що має стратегічне значення для економіки держави, а також те, що заявлена до стягнення неустойка перевищує наслідки порушення відповідачем грошового зобов'язання. Крім того, інфляційні процеси, які мали місце за час невиконання відповідачем свого зобовязання, компенсуються позивачу стягненням з відповідача заявлених інфляційних втрат та 3 % річних.

Суд вважає обґрунтованим зменшення пені на 50%, оскільки стягнення зменшеного розміру штрафних санкцій є достатнім та дієвим засобом стимулювання відповідача до належного і своєчасного виконання умов договорів у майбутньому та є співрозмірним в контексті інтересів позивача та відповідача.

Відтак, до стягнення з відповідача підлягає 50% пені, а саме 126 720,08 грн. Разом з тим, судом також враховані інтереси позивача, зокрема, боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобовязань, в даному випадку йдеться лише про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тому, керуючись вищезазначеними нормами чинного законодавства, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні нарахування в розмірі 71 126,34 грн. та 3% річних в розмірі 28 098,80 грн.

Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1 183 560,73 грн.

Крім того, відповідач просить суд відстрочити виконання рішення на 6 місяців.

Згідно п.6 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Враховуючи обставини, викладені вище, суд дійшов до висновку, що дане клопотання слід задоволити частково та відстрочити виконання судового рішення на три місяці.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував і не подав доказів погашення боргу, однак, враховуючи скрутне матеріальне становище відповідача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Укрзахідвуглебуд» про стягнення заборгованості та відшкодування адміністративно-штрафних санкцій за неналежне виконання договірних зобов»язань в сумі 1 310 280,81 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судовий збір, в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Отже, судовий збір в розмірі 19 654,21 грн. слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Укрзахідвуглебуд» (80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Будівельна,1а; ) на користь Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» (45311, Волинська область, Іваничівський район, с.Поромів, ) загальну заборгованість в розмірі 1 183 560,73 грн, з яких:

957 615,51 грн. основної заборгованості,

71 126,34 грн. інфляційних втрат,

28 098,80 грн. - 3% річних,

126 720,08 грн. пені,

а також 19 654,21 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Відстрочити виконання судового рішення терміном на 3 місяці.

5.Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 21.07.2016 р.

Суддя Горецька З. В.