ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2016 р.Справа № 922/1597/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція-103", м. Запоріжжя
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування", м. Харків
про визнання недійсним договору
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. б/н від 29.06.2016р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним договір субпідряду № 066-05/12 від 22.05.2012р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція-103".

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, проте останній не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

25.05.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування" (відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція-103" (позивач) було укладено договір субпідряду № 066-05/12 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався за замовленням відповідача на свій ризик виконати та здати відповідачу в установлені даним договором строки монтажні роботи з установки електрофільтру серії "Ефір" ЕСГ 2х4-44х40х80х150х6, які виконуються в рамках проекту "Зусевська ТЕС. Реконструкція енергоблоку ст. № 4. Модернізація електрофільтру з досягненням залишкової запиленості не більше 50 мг/нм3", а відповідач прийняти завершені роботи та оплатити їх.

За умовами п.1.4 договору склад та обсяги робіт визначаються відповідно з Кошторисною документацією на монтажні роботи (додаток № 2), що є невід'ємною частиною цього договору. Терміни та етапи виконання робіт визначаються відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток № 3), узгодженим із Замовником, який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.4.2.1 договору відповідач зобов'язався надати позивачу до початку робіт розроблений відповідачем та погоджений із Замовником проект виробництва робіт та всю необхідну документацію на Об'єкт робіт (проектну, технічну, технологічну та іншу), передати позивачу графік поставки матеріалів обладнання відповідачем (п.4.2.2 договору), а також до початку виконання робіт відповідач взяв на себе зобов'язання передати позивачу проектну та необхідну робочу документацію (п.6.1 договору).

У п.15.2 договору сторони дійшли згоди, що строк дії договору встановлюється від дати підписання договору до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за даним договором, строк дії договору подовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов'язань (п.15.3 договору).

Обґрунтовуючи недійсність даного договору позивач посилається на те, що відповідач в порушення п.п.4.2.1, 4.2.2 та п.6.1 договору не надав позивачу розроблений відповідачем та погоджений із Замовником Проект виробництва робіт, графік поставки матеріалів та обладнання, а також всю необхідну документацію на Об'єкт робіт (проектну, технічну, технологічну та іншу), без якої виконання робіт позивачем у встановлений договором строк є неможливим.

На підставі зазначеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

За приписами ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник (ч.1 ст.838 Цивільного кодексу України).

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5).

Таким чином, з аналізу ст.ст.203 та 215 Цивільного кодексу України слідує, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Єдиною підставою недійсності оспорюваного договору позивач зазначив невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, а саме: не передання відповідачем позивачу документації, без якої виконання договору позивач вважає не можливим.

Суд вважає за необхідне зазначити, що лише факт виконання або невиконання стороною договору не може бути підставою визнання його недійсним. Однак, це не позбавляє сторону цього договору права вимагати відновлення її порушеного права у спосіб, передбачений законом (вимагати виконання обовязку, передбаченого договором, або відмовитись від договору, тощо).

Позивач, посилаючись на порушення оспорюваним договором ст.ст.203 та 215 Цивільного кодексу України, не зазначив в чому саме полягає порушення цих норм.

Статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки позивач суду не довів наявності підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при відмові в задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 28, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 15.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_2