КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2016 р. Справа№ 910/2264/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю від 02.02.2016 року;

від відповідача: не з'явились,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 року

у справі № 910/2264/16 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент"

про стягнення 91 522, 21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент" про стягнення коштів у розмірі 91 522,21 грн., з яких основний борг - 73 462,50 грн., інфляційні втрати - 3379,28 грн., 3 % річних - 917,78 грн., пеня -13762,65 грн., а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №270515 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 27.05.2015 в частині повної та своєчасної плати за виконані роботи, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість, за наявності якої позивачем нараховані інфляційні втрати, 3 % річних, пеня у вище зазначених розмірах.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 року у справі № 910/2264/16 позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оплата за умовами договору відбувається протягом 3 банківських днів після виконання робіт. Так, апелянт зазначає, що укладений між сторонами договір передбачає надання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом, а не виконання робіт. Крім того, п. 7.4 договору встановлено, що він діє до 31 грудня 2015 року, а отже останній за часом підписання акт, на який посилається позивач, не означає виконання ним всього обсягу послуг за договором, що не дає підстав розпочати відлік 3 банківських днів для їх оплати відповідачем.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент" по справі № 910/2264/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Андрієнко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Андрієнко В.В. та призначено до розгляду на 15.06.2016 року.

У судове засідання 15.06.2016 року представник відповідача не з'явився, однак, подав через відділ документального забезпечення суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 15.06.2016 року не заперечував проти задоволення клопотання відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 року відкладено розгляд справи до 06.07.2016 року.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 року у зв'язку із перебуванням судді Андрієнка В. В., який не є головуючим суддею, у відпустці, справу № 910/2264/16 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ від 05.07.2016 року, справу № 910/2264/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 року, справу № 910/2264/16 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.

Представник відповідача у судове засідання 06.07.2016 року не з'явився, однак через загальний відділ документального забезпечення суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю прибуття представника у судове засідання.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Крім того, нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника, а також реалізації його права на захист шляхом подання відзиву на позов по суті. Проте відповідач наданими йому процесуальними правами не скористався.

Враховуючи вищевикладене та те, що колегія суддів вже задовольняла клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, зважаючи на обмежений строк розгляду справи, колегія суддів відхилила клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, представник позивача у судовому засіданні 06.07.2016 року заперечував доводи апеляційної скарги та просив суд, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 27.05.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аеровент" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (виконавець) було укладено договір № 270515 на перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі - договір).

Згідно п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату: автотранспортні послуги з перевезення будівельних матеріалів автомобілями вантажопідйомністю до 40 тонн, а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

Розділами 2 - 6 договору сторони узгодили умови та вартість послуг перевезення, права та обов'язки експедитора та замовника, відповідальність сторін тощо.

Згідно п. 7.4 договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2015 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про транспортне експедирування, який підпадає під правове регулювання норм глави 65 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, що кореспондується зі ст. 316 Господарського кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Окрім цього, відповідно до ст. 1 спеціального Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", який визначає правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні і спрямований на створення умов для її розвитку та вдосконалення, транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Відповідно до частини 3 ст. 8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитори за дорученням клієнтів забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України.

Згідно з абзацом 1 ст. 9 зазначеного Закону за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до абзацу 1 ст. 11 Закону експедитор зобов'язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За умовами п. 2 договору виконавець зобов'язаний, зокрема: за завданням замовника особисто надавати останньому визначені цим договором послуги; визначити кількість та тип автомобілів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (у залежності від обсягу та характеру перевезень); забезпечити подачу під завантаження транспортних засобів, придатних і цілком готових до перевезення обумовленого вантажу у погоджений сторонами термін; забезпечити збереження вантажу з моменту прийняття його для перевезення та до моменту видачі в пункті призначення уповноваженій на отримання вантажу особі; забезпечувати якість наданих .послуг відповідно до вимог, яким такі послуги звичайно повинні відповідати; дотримуватися Правил дорожнього руху та Правил перевезення вантажу. Замовник зобов'язаний, зокрема: погоджувати з виконавцем розмір оплати за надані послуги; оплатити надані виконавцем послуги в розмірах і в строк, передбачені цим договором; забезпечувати виконавця інформацією, необхідною для надання послуг; за п'ять днів до початку виконання робіт надати виконавцеві завдання; до прибуття автомобіля під навантаження, підготувати вантаж та здійснити завантаження; по закінченню навантаження, пред'явити вантаж представнику виконавця та передати йому відповідні супровідні документи; підтвердити приймання доставленого вантажу, в обумовлений, згідно завдання пункт призначення, записом у відповідних супровідних документах; прийняти послуги по перевезенню вантажу(будівельних матеріалів).

Перелік документів, що підтверджують приймання вантажу до транспортування визначено статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Так, відповідно до частин 11, 12 ст. 9 Закону перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом, в тому числі, може бути міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про транзит вантажів", який визначає засади організації та здійснення транзиту вантажів авіаційним, автомобільним, залізничним, морським і річковим транспортом через територію України, транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування.

Зокрема, згідно п. 3.12 договору підтвердженням факту надання послуг за цим договором є оригінал ТТН з відмітками вантажовідправника, перевізника та одержувача вантажу, а також документи, що підтверджують виконання інших доручень замовника.

Отже, ТТН є документом, що засвідчує факт перевезення. Товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Крім того, первинна транспортна документація відноситься до первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік власниками автомобільного транспорту - перевізниками та вантажовідправниками і вантажоодержувачами - замовниками.

Таким чином, товарно-транспортна накладна відноситься до первинної транспортної документації, ведення форм якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

Як встановлено колегією суддів, позивачем на виконання умов зазначеного правочину було надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Аеровент" ряд послуг з автоперевезення на загальну суму 387 750,00 грн., що підтверджується: актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме, актом №01 від 27.05.15 р. на суму 17 750,00 грн., актом №02 від 29.05.15 р. на суму 12 500,00 грн., актом №03 від 05.06.15 р. на суму 38 750,00 грн., актом №04 від 31.07.15 р. на суму 91 500,00 грн., актом №05 від 05.08.15 р. на суму 25 000,00 грн., актом №05 від 16.08.15 р. на суму 112 250,00 грн., актом №07 від 31.08.15 р. на суму 90 000,00 грн., а також засвідченими підписом представника ТОВ "Аеровент" та відбитками печатки останнього відповідними товарно-транспортними накладними за період травень 2015 р. - серпень 2015 р.

Враховуючи зазначені приписи чинного законодавства, надані позивачем товарно-транспортні накладні є належними та допустимими доказами надання виконавцем послуг перевезення вантажу.

При цьому як вбачається із наявних у матеріалах справи актів та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, будь-які заперечення щодо повного та належного надання послуг експедирування відсутні.

Факт надання послуг за вказаними актами згідно умов договору відповідачем не заперечувався.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання з надання експедиційних послуг з перевезення вантажу, обумовлених договором, в обсягах, зазначених в актах, та з належною якістю, а відповідачем, у свою чергу, прийнято виконання цих послуг без будь - яких зауважень.

Стаття 931 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч 8, 10 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Згідно з абзацом 2 ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Згідно п. 3.1 Договору "Оплата послуг та порядок їх приймання" вартість складає 25,00 грн. за 1 км пробігу, в тому числі ПДВ.

Відповідно до п. 3.11 договору після надання послуг за цим договором виконавець направляє замовнику оригінали рахунків, актів виконаних послуг. Замовник зобов'язаний повернути підписані другі примірники цих документів або надати мотивовану відмову від їх підписання.

Замовник здійснює оплату шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України на розрахунковий рахунок виконавця, вказаний у цьому договорі, протягом трьох банківських днів після виконання робіт згідно цього договору, на підставі рахунку (п. 3.13. договору).

При цьому, як встановлено судом за матеріалами справи, позивачем було виставлено відповідачу у період травень 2015 р. - серпень 2015 р. рахунки на оплату наданих послуг на загальну суму 387 750,00 грн., а саме: №№ 21 від 27.05.15 р., 23 від 29.05.15р., 24 від 03.06.15 р., 26 від 05.06.15 р., 44 від 02.07.15 р., 46 від 06.07.15 р., 47 від 08.04.15 р., 48 від 10.07.15 р., 50 від 31.07.15 р., 54 від 31.07.15 р., 57 від 07.08.15 р., 59 від 16.08.15 р., 64 від 31.08.15 р., копії яких долучені до матеріалів справи.

Доказів опротестування виставлених позивачем вищезазначених рахунків на оплату наданих позивачем послуг суду не надано.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Проте колегією суддів встановлено, що відповідачем було здійснено лише часткову оплату отриманих послуг в загальній сумі 314 287,50 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями довідок банківської установи про надходження коштів, згідно якої в призначеннях здійснених відповідачем платежів містяться посилання на номера рахунків, виставлених позивачем. При цьому остання часткова оплата наданих послуг здійснена на підставі рахунку № 64 від 31.08.15 р. Отже, на час звернення з даним позовом до суду залишок несплаченого за надані послуги боргу становить 73 462,50 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, що за умовами договору не можна встановити строк оплати послуг, оскільки ві п. 3.13 договору зазначено про оплату робіт, а не послуг.

Водночас, колегія суддів не погоджується із даними запереченнями відповідача. Так, умовами договору № 270515 від 27.05.2015 року сторони передбачили надання лише одного виду послуг, а саме перевезення вантажів автомобільним транспортом. А отже, зазначення в п. 3.13 договору терміну «робіт» є помилковим і не відміняє обов'язку відповідача оплатити надані послуги у визначенні в п. 3.13 договору строки.

Щодо посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на той факт, що підписання останнього за часом акту виконаних робіт не означає виконання позивачем всього обсягу послуг за Договором, суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За висновками суду, документами, які підтверджують як факт виконання позивачем зобов'язання з надання послуг згідно Договору, так і факт виникнення у відповідача зобов'язання з оплати наданих послуг, є акти наданих послуг, які, як встановлено судом, сторонами належним чином оформлені та підписані без зауважень.

Отже, виходячи з вищенаведених приписів чинного законодавства, підписання замовником актів наданих послуг, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факти здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги відповідно до змісту підписаних між сторонами актів.

Беручи до уваги вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 13 762, 65 грн., 3% річних у сумі 917, 78 грн. та збитки від інфляції у розмірі 3 379, 28 грн.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.4.4 договору у разі прострочення оплати послуг, наданих виконавцем, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Так, перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, колегія суддів зазначає, що розмір пені становить 13 759, 98 грн., а отже суд першої інстанції обгрнутовано задовольнив вимогу про стягнення пені у вказаному розмірі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, встановила, що він є арифметично вірним, а тому суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 917, 78 грн. та інфляційних втрат у розмірі 3 379, 28 грн.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 року у справі № 910/2264/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 року у справі № 910/2264/16 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/2264/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко