РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2016Справа №910/8537/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мажпром»

до Державної казначейської служби України

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії «Енергоатом» про стягнення 517949,77 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача - не з'явилися

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - Марініч Н.В. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з Відповідача 465500,11 грн. індексу інфляції та 52449,66 грн. 3% річних шкоди, яка на думку Позивача завдана йому Відповідачем, який є уповноваженим органом з перерахування згідно з рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.01.2004 у справі № 12/3 заборгованості ДП НАЕК «Енергоатом» його кредитору, Позивачу.

За клопотанням Позивача одне з судових засідань було відкладено, а у інші судові засідання, та зокрема, у судове засіданні 06.07.2016 Позивач представників не направив.

Відповідач проти позову заперечень не подав, у засідання також представників не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення сторін про призначення справи до розгляду - ухвали суду надсилалися на адреси місцезнаходження сторін згідно відомостей з ЄДР та з матеріалів справи, тому, будь-які несприятливі наслідки ненаправлення представників покладаються на кожну зі сторін відповідно

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18.

Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи, призначеного на 06.07.2016, не надходило та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.01.2004 у справі № 12/3 було встановлено наявність у ДП НАЕК «Енергоатом» невиконаного грошового зобов'язання перед ТОВ «Мажпром» в сумі 580956,40 грн., яка виникла на підставі Договору № 495 (в) від 11.09.2000, та указаним рішенням заборгованість було присуджено до стягнення.

За твердженнями Позивача, указане рішення на його користь до цього часу не виконано. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Предметом спору є заявлення Позивачем до стягнення з Відповідача, Державної казначейської служби України, 465500,11 грн. втрат від інфляції та 52449,66 грн. 3% річних, нарахованих за період з 01.04.2013 по 01.04.2016, як шкоди, завданої Відповідачем Позивачу, оскільки вважає Відповідача винним у неперерахуванні Позивачу коштів, які за вищевказаним рішення суду Позивачу винна Третя особа (ДП НАЕК «Енергоатом»).

Суд погоджується з твердженнями Позивача, що Державна казначейська служба України (Відповідач) згідно із Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. У п.п. 3 п. 4 цього положення визначено, що Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Проте до позовних вимог про відшкодування шкоди суд ставиться критично.

Стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, за приписами вказаної статті, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки;

- збитків;

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

- вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22.01.2013 № 3-72гс12).

Позивачем не доведено, у чому саме полягає протиправна поведінка Відповідача, оскільки останній не є зобов'язаною стороною за рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.01.2004 у справі № 12/3, і також не доведено, якою протиправною поведінкою Відповідач, як центральний органом виконавчої влади, порушив права Позивача.

Також Позивачем не доведено завдання йому збитків у вигляді втрат від інфляції та 3% річних, у розумінні того, що є «збитками» згідно з положеннями ст. 22 ЦК України та 225 ГК України.

Натомість втрати від інфляції та 3% річних є санкціями, які за ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний йому сплатити.

Також Позивачем усупереч ст.ст. 33-34 ГПК України не надано суду належних та допустимих доказів наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками та вини Відповідача.

З огляду на все вищенаведене, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено належними засобами доказування протиправну поведінку Відповідача, не доведено що Позивачу було спричинено збитків у вигляді сплати санкцій за ст. 625 ЦК України, та не доведено причинного зв'язку між протиправною поведінкою Відповідача та збитками, і при цьому судом не встановлено вину Відповідача у вищеописаних правовідносинах.

Оскільки не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, то у суду відсутні підстави для застосування до Відповідача відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Судовий збір за ст. 49 ГПК України за звернення Позивача до суду з даним позовом йому не відшкодовується.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.07.2016

Суддя Сташків Р.Б.