ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2016р. Справа № 914/1439/16

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Кробат Україна», Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Тростянець;
до відповідача:Комунальної установи «Жидачівська центральна районна лікарня» Жидачівської районної ради Львівської області, Львівська обл., м. Жидачів;
про:стягнення 324891,50 грн. заборгованості
Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність б/н від 27.05.2016р.);
від відповідача:не зявився.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового процесу не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

30.05.2016р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кробат Україна» (надалі Позивач) до Комунальної установи «Жидачівська центральна районна лікарня» (надалі Відповідач) про стягнення 324891,50 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 01.06.2016р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 13.06.2016р. Ухвалою від 23.06.2016р. суд відклав розгляд справи на 23.06.2016р. В судовому засіданні 23.06.2016р. було оголошено перерву до 11.07.2016р.

Представник позивачав судове засідання з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про долучення до матеріалів справи перелічених в ньому документів. Позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 14.08.2014р. між позивачем, відповідачем та КП «Журавнівська міська лікарня» Жидачівської районної ради Львівської області укладено договір про інвестиційну діяльність, на виконання якого позивачем за власні кошти здійснено реконструкцію котельні КП «Журавнівська міська лікарня», придбано та встановлено прилади, обладнання для виробництва теплової енергії, здійснено підключення даного обладнання до наявних мереж з метою забезпечення можливості отримання КУ «Жидачівська центральна районна лікарня» ефективного опалення до приміщення Журавнівської міської лікарні. За умовами п. 8 вказаного договору, використання інвестиційного обєкту (котельні) здійснюватиметься на умовах оренди, про що з КУ «Жидачівська центральна районна лікарня» укладаються відповідні договори оренди. На виконання п. 8 інвестиційного договору, 31.03.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про закупівлю послуг оренди за державні кошти №82, строком на з 29.03.2015р. до 30.05.2015р. включно. Згідно п. 3.5. договору №82 від 31.03.2015р., після закінчення строку оренди замовник зобовязаний повернути майно, що орендується учаснику актом приймання-передачі або залишити дане майно у своєму користуванні за умови укладення нового договору оренди майна. Однак, незважаючи на закінчення договору оренди, відповідач не повернув інвестиційний обєкт за актом прийому-передачі та перебував у фактичному користуванні останнього без укладення нового договору оренди. У звязку з тим, що в досудовому порядку відповідач заборгованості за фактичне користування обєктом за період з 31.05.2015р. по 31.12.2015р. включно не погасив, позивач просить суд на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача 324891,50 грн. за позадоговірне використання інвестиційного обєкта.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив клопотання з додатком, яким просить суд відкласти розгляд справи у звязку з його участю в іншому судовому засіданні в м. Києві. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач проти позову заперечує та зазначає, що договір №82 від 31.03.2015р. закінчився 30.05.2015р., однак позивач не зявлявся до місця знаходження обєкта для повернення такого. Щодо стягнення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України вказав, що предметом регулювання інститут безпідставного отримання чи збереження майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного законодавства. Таким чином, положення ст. 1212 ЦК України можуть застосовуватися до відносин сторін, якщо на підставі положень спеціальних норм матеріального права потерпіла особа не в змозі захистити якесь із своїх процесуальних прав, оскільки між сторонами існували договірні відносини на підставі договору №82 від 31.03.2015р., підстав для стягнення боргу за ст. 1212 ЦК України немає.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, прийшов до висновку про відмову у його задоволенні, зважаючи на наступне.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 3.9.2. Постанови від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Оскільки в клопотанні про відкладення розгляду справи не було наведено обставин та відповідних доказів, які б свідчили про неможливість КУ «Жидачівська центральна районна лікарня» забезпечити явку іншого представника в судове засідання з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами, суд відмовляє в задоволенні даного клопотання.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.09.2014р. між позивачем (надалі Інвестор), Журавнівською міською лікарнею (перейменованої в КУ «Журавнівська міська лікарня» Жидачівської районної ради Львівської області, надалі Замовник-1) та Жидачівською центральною районною лікарнею (перейменованої на КУ «Жидачівська центральна районна лікарня» Жидачівської районної ради Львівської області, надалі Замовник-2) укладено Договір про інвестиційну діяльність (надалі Договір), відповідно до п. 1 якого інвестор бере на себе зобовязання без залучення бюджетних коштів здійснити реконструкцію котельні Замовника-1, придбати та встановити (змонтувати) прилади та обладнання для виробництва теплової енергії виключно за рахунок твердого палива, здійснити підключення даного обладнання до наявних у Замовника-1 мереж, тим самим привести котельню Замовника-1 у робочий стан.

Реалізація інвестиційного проекту за цим договором здійснюватиметься у котельні Замовника-1 за адресою: Львівська обл., Жидачівський р-н, смт. Журавне, вул. Чубинського, 2. Реалізація інвестиційного проекту здійснюється з метою забезпечення можливості отримання Замовником-1 ефективного опалення (з високим рівнем коефіцієнту корисної дії) приміщень Журавнінської міської лікарні, необхідністю здійснення дій по заміщенню використання природного газу на тверде паливо при виробництві теплової енергії, необхідністю модернізації засобів виробництва теплової енергії, здешевлення вартості її виробництва Замовником-1 (п. 2, 3 Договору).

Факт виконання вказаних обовязків за Договором інвестора підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

За умовами п. 8 Договору, використання Замовниками інвестиційного обєкта до завершення дії цього Договору здійснюватиметься ними на умовах оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п. 8 Договору, 31.03.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір про закупівлю послуг оренди за державні кошти №82 (надалі Договір оренди), згідно п. 1.1. якого учасник (позивач) в порядку та на умовах, визначених договором, передав замовнику (відповідачу), а замовник прийняв на 2015 рік в строкове, платне користування визначені в п. 1.2. цього договору прилади та обладнання для виробництва теплової енергії та зобовязується сплачувати учаснику орендну плату.

Майно, що орендується, надається в оренду замовнику з метою його використання у власній котельні для виробництва теплової енергії для власних потреб (п. 1.3. Договору оренди).

Пунктом 4.1., 4.2. Договору оренди визначено, що відповідно до ст. 631 ЦК України сторони домовилися застосувати умови цього договору до відносин сторін з 29.03.2015р. Строк оренди майна, що орендується, встановлюється на період з 29.03.2015р. по 30.05.2015р. включно.

Положеннями п. 3.5., 3.6. Договору оренди встановлено, що після закінчення строку оренди замовник зобовязаний повернути майно, що орендується учаснику за актом приймання-передачі або залишити дане майно в своєму користуванні за умови укладення нового договору оренди даного майна.

Як стверджує позивач, незважаючи на закінчення 30.05.2015р. строку дії Договору оренди, орендоване майно відповідачем повернути не було, як і не був укладений новий договір про закупівлю послуг оренди за державні кошти.

На підставі листа Жидачівської ЦРЛ від 04.10.2015р. судом встановлено, що в жовтні 2015р. відповідач звертався до позивача з проханням погодити дозвіл на надання обладнання для його використання у виробництві теплової енергії до кінця 2015 року у котельні Журавненської міської лікарні та гарантував до кінця 2015 року передбачити кошти згідно умов інвестиційної угоди та укласти договір про закупівлю послуг оренди для забезпечення приміщень Журавненської міської лікарні опаленням.

Натомість листів-відповідей (заяв, повідомлень) позивача на лист відповідача від 04.10.2015р., матеріали справи не містять. Наявним є лише лист ТОВ «Кробат Україна» від 09.10.2015р., яким позивач повідомляв відповідача, що відсутність у Жидачівської ЦРЛ укладеної угоди на оренду унеможливлює використання обладнання позивача для виробництва теплової енергії, пропонував передбачити відповідні кошти з метою укладення договору про закупівлю послуг оренди за державні кошти та зазначав, що у протилежному випадку опалення до приміщень здійснюватися не буде. Однак вказаний лист значення для розгляду даної справи немає, оскільки стосується іншого договору про закупівлю послуг оренди за державні кошти №67 від 27.02.2015р. на період з 01.01.2015р. по 28.03.2015р. включно.

У звязку з тим, що після закінчення строку дії Договору оренди відповідач не повернув орендоване ним обладнання і таке перебувало з 31.05.2015р. по 31.12.2015р. у його фактичному, позадоговірному користуванні, позивач звернувся до Жидачівської ЦРЛ з вимогою про сплату коштів від 06.05.2016р. на підставі ст. 1212 ЦК України, у розмірі 324891,50 грн. Докази скерування зазначеної вимоги відповідачу з відповідним рахунком на оплату знаходяться в матеріалах справи.

Оскільки в досудовому порядку спір врегулювати не вдалося, ТОВ «Кробат Україна» звернулося з даним позовом до суду.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та вказує, що позивач не звертався до нього з вимогою про повернення майна, зокрема, не прибував за місцезнаходженням котельні для повернення обєкта оренди, більше того, стягнення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України є безпідставним, оскільки між сторонами існували договірні відносини.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Положеннями ч. 1 ст. 283 ГК України, які кореспондуються з положеннями ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) заплату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

З пункту 4.1. Договору оренди вбачається, що такий був укладений між позивачем та відповідачем з 29.03.2015р. по 30.05.2015р. включно.

Договір оренди припиняється зокрема, у разі, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України (положення ч. 2, 4 ст. 291 ГК України).

Частиною 1 ст. 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Обовязок щодо повернення орендованого майна встановлений і пунктами 3.5.-3.6. Договору оренди, якими передбачено, що після закінчення строку оренди замовник зобовязаний повернути майно, що орендується, учаснику за актом приймання-передачі або залишити дане майно у своєму користуванні за умови укладення нового договору оренди даного майна. Повернення майна, що орендується, здійснюється за місцем знаходженням котельні.

На думку позивача, 30.05.2015р. строк дії Договору оренди закінчився та всупереч цьому, обєкт оренди відповідачем за актом приймання-передачі повернутий не був та починаючи з 31.05.2015р. по 31.12.2015р. обєкт використовувався відповідачем безпідставно, тому з останнього на підставі ст. 1212 ЦК України підлягає до стягнення 324891,50 грн.

Проте, господарський суд з наведеними твердженнями позивача не погоджується та зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору (ч. 7 ст. 180 ГК України).

В пункті 4.2., 10.2. Договору оренди сторонами погоджено, що строк оренди може бути скорочений чи продовжений лише за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 4.1. цього договору та закінчується після повного виконання сторонами своїх зобовязань по закінченні строку оренди.

На думку суду, строк договору є однією із складових його змісту. Строком є термін дії певного договору. Строк дії договору визначається сторонами на їх власний розсуд. Згідно ст.252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Початок строку чи його закінчення можуть визначатися вказівкою на календарну дату або на подію, що має неминуче настати. Таким чином, у випадку настання календарної дати або відповідної події, визначених договором, дія останнього припиняється. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов'язань, визначених ним.

Аналогічна правова позиція викладена ВГС України в постанові від 30.11.2010р. у справі №23/6.

Здійснивши правовий аналіз змісту Договору оренди, суд приходить до висновку, що вказані положення п. 4.2. договору стосуються не поновлення такого на новий термін, а стосуються строку зобовязань сторін, оскільки строк дії договору не є тотожним терміну дії зобов'язання.

Відтак, п. 4.2. Договору оренди не можна вважати таким, що унеможливлює продовження дії договору на новий строк без укладення відповідної додаткової угоди між сторонами, а лише свідчить про право сторін скоротити чи продовжити оренду обєкта.

Статтею 764 ЦК України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Враховуючи те, що протягом 1 місяця після закінчення строку дії Договору оренди -30.05.2015р., позивач не виявив бажання припинити договірні відносини з відповідачем, зокрема, не направив на адресу останнього повідомлення про припинення з 31.05.2015р. дії Договору та необхідності повернути обєкт оренди, суд приходить до висновку, що Договір про закупівлю послуг оренди за державні кошти №82 від 31.03.2015р. (який первісно було укладено на 63 календарні дні) поновився з 31.05.2015р. по 01.08.2015р. на новий строк і на тих же умовах, а в подальшому з 02.08.2015р. по 03.10.2015р., з 04.10.2015р. по 05.12.2015р. та з 06.12.2015р. по 06.02.2016р.

Таким чином, за період за який позивач просить суд стягнути з відповідача 324891,50 грн., Договір оренди був діючим.

У постанові від 03.06.2015р. у справі №6-100цс15 Верховний суд України зазначив, що системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не вважається безпідставним.

Відтак, стягнення грошових коштів за фактичне користування обєктом в розмірі 324891,50 грн. саме на підставі ст. 1212 ЦК України є безпідставним за умови існування чинного Договору оренди, а тому господарський суд в задоволенні позову відмовляє.

Судовий збір відповідно до положень ст. 49 ГПК України, залишається за позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 12,33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 15.07.2016р.

Суддя Крупник Р.В.