ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2016 року Справа № 904/1183/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Березкіної О.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №167 від 15.03.2016 р.;

від відповідача: Лопатнікова А.В., довіреність № 2857-К-0 від 06.08.2014 р.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2016р. у справі № 904/1183/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Кіровоград

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ в особі Кіровоградської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Кіровоград

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2016р. у справі № 904/1183/16 (суддя Петрова В.І.) провадження у справі щодо вимоги про визнання протиправними дій відповідача в частині зупинення фінансових операцій по рахунку НОМЕР_2, ЄДРПОУ НОМЕР_1, Кіровоградської філії, МФО 323583, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 припинено.

Зобов'язано ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зняти обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на рахунку ФОП ОСОБА_3 рахунок НОМЕР_2, ЄДРПОУ НОМЕР_1, Кіровоградської філії, МФО 323583.

Стягнуто з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 1 378, 00грн. судового збору.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник посилається на те, що місцевий господарський суд не вірно зазначив предмет позовних вимог, оскільки в позовній заяві позивач просив зобов'язати відповідача зняти блокування з розрахункового рахунку № НОМЕР_3, ЄДРПОУ НОМЕР_1, Кіровоградської філії, МФО 323583. Пізніше, позивач уточнив позовні вимоги, які господарським судом були залишені без розгляду у зв'язку з їх поданням після початку розгляду справи по суті. Позивач подавав письмові пояснення після декількох судових засідань, в яких позовні вимоги були змінені. Однак, посилаючись на п. 3.11 - 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011р., на думку апелянта, судом неправомірно, з порушенням норм процесуального права розглянуті та задоволені вимоги позивача, викладені ним в письмових поясненнях, наданих суду після початку розгляду справи по суті, а вимоги позовної заяви залишені поза увагою. Крім того, в рішенні господарського суду не зазначені вищевказані обставини.

Таким чином, скаржник вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України, оскільки під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом або договором, за допомогою яких особа може здійснити захист своїх суб'єктивних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. При цьому, суд може захистити право або інтерес лише у той спосіб, що встановлений договором або законом.

Відповідач посилається на неправильне застосування господарським судом положень Закону України «Про банки та банківську діяльність», зокрема, ст. 64 відповідно до якої на банки покладено обов'язок щодо проведення ідентифікації та верифікації клієнтів відповідно до вимог законодавства України. Пунктом 5 ст. 64 вказаного Закону визначено, що банк має право витребувати, а клієнт зобов'язаний надати документи і відомості, необхідні для з'ясування його особи, суті діяльності, фінансового стану. У разі ненадання клієнтом необхідних документів чи відомостей або умисного подання неправдивих відомостей про себе банк відмовляє клієнту у його обслуговуванні. На підставі зазначеної статті відповідач звернувся 17.11.2015р. до позивача для надання додаткової інформації, але позивач листом від 19.11.2015р. залишив без відповіді та пояснень більшість запитуваної банком інформації. Також, відповідач посилається на лист Департаменту фінансового моніторингу НБ України «Щодо фінансових операцій з отримання готівки» від 13.04.2016р. та на п. 2.16 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБ України № 22 від 21.01.204р. та вважає свої дії відповідними чинному законодавству.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу:

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає, що відповідач не довів свою правоту по справі відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, вважає рішення господарського суду законним і обґрунтованим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Позивач зазначає, що у листопаді 2015р. відповідач заблокував розрахунковий рахунок позивача шляхом зупинення фінансових операцій, на звернення позивача до працівників банку щодо причини блокування рахунку останньому надали листа № 26.0.0.0/1-136-015 від 17.11.2015р., в якому була вимога банку надати пояснення та документи щодо підприємницької діяльності позивача. Супровідним листом 19.11.2015р. позивач надав відповідачу відповідні документи та інформацію, але рахунок так і залишився заблокованим. На повторні усні та письмові (лист від 27.11.2015р.) звернення позивача банк не надав відповіді, рахунок залишається заблокованим. Таким чином, банк порушив вимоги діючого законодавства України, так як предметом договору є відкриття та обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_3 в українських гривнях для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій, що передбачено ст. ст. 1066, 1067, 1068 Цивільного кодексу України.

Позивач вважає, що відповідач, посилаючись на ст. 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» не визначив, до якої категорії клієнтів відноситься позивач для його ідентифікації. Статтею 1074 Цивільного кодексу України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 41 Конституції України право власності є непорушним. На думку позивача, дії відповідача щодо блокування рахунку спричиняють позивачу фінансові збитки, оскільки операції на рахунку не здійснюються. Відповідач не зазначив, які саме порушення та якого Закону допустив позивач, та не зазначив коли саме буде знято блокування рахунку.

Крім того, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Абзацем 3 частини 6 вказаної статті передбачено, що строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб'єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені в частинах 1-5 цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають. Також позивач посилається на ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді Березкіна О.В., Чус О.В. Розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні призначено на 11.07.2016р.

У судовому засіданні 11.07.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи встановлені апеляційною інстанцією:

Відповідно до довідки № 08.7.0.0.0/18 від 02.10.2014р., 01.10.2014р. Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 Кіровоградською філією Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" було відкрито рахунок НОМЕР_2, валюта - українська гривня (а.с. 14)

Предметом договору є відкриття та обслуговування поточного рахунку НОМЕР_2 в українських гривнях для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій.

У відповідності до умов банк зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, а також виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку.

Листом № Г 26.0.0.0/11-136-015 від 17.11.2015р. ПАО КБ Приват Банк, керуючись статтею 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність», звернувся до ФОП ОСОБА_3 з проханням надати йому договори, рахунки, накладні, на підставі яких за період з 01.08.2015р. по 01.11.2015р. йому надходили кошти за наданим переліком договорів та надати відповіді чи здійснювалися ФОП ОСОБА_3 будь-які види операцій на користь третіх осіб, надати реквізити банків яких у нього відкриті рахунки і номери рахунків, вказати кількість найманих працівників та чи є в наявності у ОСОБА_3 складські приміщення з визначенням їхньої адреси та загальної площі. Крім цього Відповідач попросив надати йому інформацію і копії підтверджуючих документів на підставі яких ФОП ОСОБА_3 за допомогою корпоративної карти НОМЕР_4 за період з 01.08.2015р. по 01.11.2015р. видавав кошти готівкою (а.с. 11).

19.11.2015р. Керівником філії «Кіровоградського регіонального відділення» ПАТ КБ «Приват Банк» Старосадчею Л.М. отримано листа ОСОБА_3, яким він на лист № Г 26.0.0.0/11-136-015 від 17.11.2015р. надав відповіді, додавши до нього копії договорів та актів виконаних робіт (а.с. 12)

27.11.2015р. ФОП ОСОБА_3 звернувся до відповідача з листом, яким вимагав здійснити розблокування його рахунку (а.с. 13)

Відповідно до звіту про дебітові та кредитові операції по рахунку НОМЕР_3 «ОСОБА_3 ФОП» з 01.10.2015р. по 31.12.2015р. залишок на рахунку становить 329 180,64грн. (а.с. 16).

Листом № 25-0004/522 від 05.01.2016р. Національний банк України поінформував ОСОБА_3 про можливість зупинення банком у відповідності до статті 17 Закону здійснення операцій, які містять ознаки передбачені статтями 15, 16 Закону України «Про банки та банківську діяльність» або операцій які містять ознаки злочину передбаченого КК України або якщо вигодо набувачем за ними є особа, яка включена до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності (а.с. 17-18).

Відповідно до пояснень керівника відділення Старосадчої Л.М., адресованих ЧП ОСОБА_3 рахунок НОМЕР_3 заблоковано у відповідності до вимог ст.1074 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (а.с. 37 )

Своїм підписом в заяві про відкриття банківського рахунку та заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 60-61) ФОП ОСОБА_3 погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які знаходяться на сайті банку www.pb.ua.

Мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив:

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Відповідно до частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Сторони в судовому засіданні визнали встановленим, що датою початку введення обмежень прав користувача на користування належними йому коштами, які обліковуються на рахунку НОМЕР_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_1 Кіровоградської філії ПАТ КБ «Приват Банк» є 17.11.2015р..

Звертаючись до суду з позовом, який зареєстровано в канцелярії господарського суду Дніпропетровської області 26.02.2016р. позивач визначив предметом позову матеріально правову вимогу про зобов'язання відповідача - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зняти блокування з розрахункового рахунку фізичної особи підприємця ОСОБА_3 рахунок № НОМЕР_3 (а.с. 5)

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області про порушення провадження у справі № 904/1183/16 від 29.02.2016р. справу призначено до розгляду на 17.03.2016р.

Відповідно до протоколу судового засідання від 17.03.2016р. відбувся розгляд справи по суті, досліджені наявні в матеріалах справи та надані документи, представник позивача надав усні пояснення по суті (а.с. 29).

Ухвалою суду від 17.03.2016р. розгляд справи відкладено на 31.03.2016р. (а.с. 30).

31.03.2016р. в канцелярії господарського суду Дніпропетровської області зареєстровано заяву про зміну підстав позову - Уточнення до позовної заяви (а.с. 33-36), за якою позивач просив суд визнати протиправними дії ПАТ КБ «Приватбанк» в частині зупинення фінансових операцій по рахунку № НОМЕР_3 та зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» зняти обмеження прав клієнта щодо зупинення розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на рахунку ФОП ОСОБА_3 № НОМЕР_3.

В додаткових поясненнях по справі щодо зняття зупинення фінансових операцій, позивач повторно звернувся до суду з проханням визнати протиправними дії ПАТ КБ «Приватбанк» в частині зупинення фінансових операцій по рахунку № НОМЕР_3 та зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» зняти обмеження прав клієнта щодо зупинення розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на рахунку ФОП ОСОБА_3 № НОМЕР_3 (а.с. 42-45).

Як вбачається з описової частини рішення місцевого господарського суду від 26.04.2016р. місцевим господарським судом при вирішенні спору розглядалися вимоги про визнання протиправними дії ПАТ КБ «Приватбанк» в частині зупинення фінансових операцій по рахунку № НОМЕР_3 та зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» зняти обмеження прав клієнта щодо зупинення розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на рахунку ФОП ОСОБА_3 № НОМЕР_3.

Пунктом 3.11 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позов.

У пункті 3.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 Господарського процесуального кодексу України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 Господарського процесуального кодексу України, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 Господарського процесуального кодексу України), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права через вихід його за межі позовних вимог, які визначені в позовній заяві від 19.02.2016р.

Відповідно до частини 2 статті 101 господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч. 2 ст. 16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. До того ж, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема визнання наявності або відсутності прав. Метою подання такого позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою.

Законодавчо визначенні способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Отже, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений ст. 16 ЦК України, але який встановлений законом або договором та є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. (Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 21.05.2012р. у справі № 6-20цс11).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права «зобов'язання Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зняти блокування з розрахункового рахунку фізичної особи» є невірним.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги, викладені в позовній заяві від 19.02.2016р., яка зареєстрована в канцелярії господарського суду Дніпропетровської області 26.02.2016р. задоволенню не підлягають.

Оскільки місцевим господарським судом при винесені рішення були допущені порушення норм матеріального і процесуального права, у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.104, п. 2 ч.1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, рішення місцевого господарського суду від 26.04.2016року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволені позову.

Відповідно до вимог статті 49 господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача у справі.

Керуючись ст. ст. 44-49, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2016р. у справі № 904/1183/16 - задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2016р. у справі № 904/1183/16 - скасувати, прийняте нове.

В позові відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 515, 80 грн. (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять гривень вісімдесят копійок).

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено 13.07.2016р.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В.Березкіна

Суддя О.В.Чус