ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.07.16р. Справа № 904/4025/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРСТАЛЬ ДИСТРИБУЦІЯ", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ ДНІПРОПРОЕКТ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 2 797 683,19 грн. за договором купівлі - продажу

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. № 2 від 14.01.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_2 представник - дов. б/н від 07.07.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРСТАЛЬ ДИСТРИБУЦІЯ" звернулось до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "НВФ ДНІПРОПРОЕКТ" курсову різницю у розмірі 2 797 683,19 грн. за договором купівлі - продажу № 6859 від 19.08.2013р.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов зазначив, що проведення розрахунків по спірному договору передбачено у національній валюті. Сторони протягом дії цього договору всі розрахунки здійснювали у національній валюті - гривні. Відповідно до визначень курсової різниці викладених у нормативно-правових актах.

Відповідач зазначає, що він у повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання за договором, зокрема і стосовно приймання та оплати металопродукції по Специфікаціям № 5 від 24.04.2015р. та № 7 від 28.04.2015р. Так, відповідно до таких специфікацій було здійснено позивачем поставку металопродукції, яку було прийнято відповідачем відповідно до видаткових накладних на загальну суму 30 061 743,11 грн. Згідно рахунків № 102 від 27.04.2015р. та № 111 від 28.04.2015р. відповідачем сплачено 31 000 000,00 грн.

Також, відповідачем в підтвердження вірності ціни товару визначеної сторонами, надано податкові накладні.

Ухвалою суду від 14.06.2016р. розгляд справи відкладався до 12.07.2016р.

У судовому засіданні 12.07.2016р. винесено ухвалу, якою продовжено строк розгляду справи до 03.08.2016р. та оголошено перерву до 19.07.2016р.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

У судовому засіданні 19.07.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.08.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРСТАЛЬ-УКРАЇНА" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРСТАЛЬ ДИСТРИБУЦІЯ") (далі - позивача, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВФ ДНІПРОПРОЕКТ" (далі - відповідач, покупець) укладено договір купівлі - продажу № 6859 (далі - договір), в подальшому 19.08.2013р., 01.12.2013р. та 29.12.2014р. сторонами підписано додаткові угоди до договору купівлі - продажу від 19.08.2016р. № 6859.

Відповідно до п. 1.1. Договору продавець зобов'язується продати, а покупець купити металопродукцію (надалі іменується товар). Найменування, одиниця виміру, ціна за одиницю товару визначені у відповідних Специфікаціях (додатках) до даного договору, які є його невід'ємною частиною.

Ціна на товар встановлюється в національній валюті України за метричну тонну і вказується у відповідних Специфікаціях. У ціну включена вартість тари, упаковки і маркування товару. Загальна вартість товару становить сукупну вартість всього товару, відвантаженого за видатковими накладними, згідно цього договору (п. 3.1., 3.2. Договору).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що покупець попередньо оплачує повну вартість партії товару на розрахунковий рахунок продавця протягом двох банківських днів з моменту виставлення рахунку на оплату партії товару. Розрахунки за цим договором проводяться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Датою платежу вважається дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (п.п. 4.2., 4.3. Договору).

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013р. Закінчення строку цього договору не тягне припинення обов'язків сторін по взаєморозрахунках (п. 11.1. Договору).

Згідно п. 11.2. Договору строк цього договору може бути пролонгований шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди.

В п. 2 Додаткової угоди від 29.12.2014р. сторони узгодили продовжити строк дії договору, в зв'язку з чим викласти п. 1.1. договору в наступній редакції: "11.1. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2015р.

Специфікаціями № 5 від 24.04.2015р. та №7 від 28.04.2015р. визначені умови оплат: 50% передоплата 50% по факту отримання товару. Оскільки в структурі ціни товару присутня імпортна складова, сторони узгодили, що у випадку зміни більш ніж на +/-2% курсу долара США по відношенню до української гривні на дату платежу в порівнянні з аналогічним курсом на дату підписання сторонами цієї специфікації, розмір такого платежу підлягає прямій пропорційній зміні, при цьому до суми, що підлягає перерахуванню додатково додається сума коригування згідно наступної формули:

С=Р*(Кндп/Кмп)-Р, де С - сума коригування в українських гривнях, що підлягає перерахуванню відповідно до Специфікацій, Р - сума платежу в українських гривнях згідно специфікацій, Кндп- опублікований курс долара США на найблищу попередню дату до дня здійснення платежу, Кмп- опублікований курс долара США на момент підписання сторонами Специфікації, а за його відсутності опублікований курс долара США на найблищу попередню дату до моменту підписання сторонами Специфікації. При зазначенні ціни товару в специфікації або розрахунку суми коригування сторони узгодили приймати за курс долара США показник обмінного курсу долара США до української гривні (зазначення "Аsk" на міжбанковому валютному ринку України (в Системі підтвердження ушод на міжбанківському валютному ринку) на момент закриття попереднього до відповідної дати (здійснення платежу/підписання Специфікацій) операційного торгового дня, який публікується на інтернет-сайті http://mezhbank.org.ua в розділі "Архів торгівлі", підрозділ "USD" по ссилці "Показати" при виборі відповідної дати, або на інтернет-сайті http://minfin.com.ua в розділі "Валюта", підрозділі "Міжбанк", підрозділі "Детальна історія торгів" по ссилці "Показати" при виборі відповідної дати, або в інших достовірних інформаційних ресурсах.

Датою платежу вважається дата відмітки банку покупця на відповідному платіжному документі.

Сторони узгодили, що в разі різночитання платіжних умов, зазначених у договорі, з умовами, зазначеними в цій Специфікації, пріоритет у застосуванні мають умови, зазначені в цій Специфікації.

Як зазначає Позивач у позовній заяві згідно Специфікацій №5 від 24.04.2015р. та № 7 від 28.04.2015р., ним поставлено товар Відповідачеві, який отриманий останнім відповідно до видаткових накладних № 818 від 08.05.2015р., № 817 від 12.05.2015р., № 901 від 13.05.2015р., № 970 від 15.05.2015р., № 894 від 19.05.2015р., № 909 від 20.05.2015р. № 924 від 21.05.2015р., №971 та № 1048 від 26.05.2015р., № 1139 від 09.06.2015р., №1212 від 17.06.2015р.

У зв'язку зі зміною курсу валют в період з 27.04.2015р. по 16.05.2015р. (дати здійснення платежу) ціна на товар по Специфікаціям №5 від 24.04.2015р. та № 7 від 28.04.2015р.підлягала коригуванню.

Однак, Відповідач здійснив оплату без рахування курсу валют, а саме:

По специфікації № 5 від 24.04.2015р.:

- по видатковій накладній № 818 від 08.05.2015р. сплачена Відповідачем сума 7 160 774,20 грн. замість 8 037 006,27 грн. (різниця в сумі 876 232,07 грн.),

- по видатковій накладній № 817 від 12.05.2015р. сплачена Відповідачем сума 3 866 063,06 грн. замість 4 386 562,84 грн. (різниця в сумі 520 499,78 грн.),

- по видатковій накладній № 901 від 13.05.2015р. сплачена Відповідачем сума 6 631 055,32 грн. замість 7 340 439,83 грн. (різниця в сумі 709 384,51 грн.),

- по видатковій накладній № 970 від 15.05.2015р. сплачена Відповідачем сума 1 319 252,27 грн. замість 1 402 585,12 грн. (різниця в сумі 83 332,85грн.),

- по видатковій накладній № 909 від 20.05.2015р. сплачена Відповідачем сума 3 272 180,74 грн. замість3 449 073,72 грн. (різниця в сумі 176 892,98 грн.),

- по видатковій накладній № 1048 від 26.05.2015р. сплачена Відповідачем сума 660 021,42 грн. замість 700 967,71 грн. (різниця в сумі 40 946,29 грн.).

Таким чином, по специфікації № 5 від 24.04.2015р. Відповідач повинен доплати 2 407 288,48 грн.

По специфікації № 7 від 28.04.2015р.:

- по видатковій накладній № 894 від 19.05.2015р. сплачена Відповідачем сума 5 278 419.96 грн. замість 5 570 187,66 грн. (різниця в сумі 291 767,70 грн.),

- по видатковій накладній № 924 від 21.05.2015р. сплачена Відповідачем сума 1 168 830,00 грн. замість 1 229 762,26 грн. (різниця в сумі 60 932,26 грн.),

- по видатковій накладній № 971 від 26.05.2015р. сплачена Відповідачем сума 705 146,15 грн. замість 735 016,05 грн. (різниця в сумі 29 869,90 грн.),

- по видатковій накладній № 1225 від 17.06.2015р. сплачена Відповідачем сума 584 383,74 грн. замість 596 744,96 грн. (різниця в сумі 12 361,22 грн.),

- по видатковій накладній № 1139 від 09.06.2015р. сплачена Відповідачем сума 1 196 016,19 грн. замість 1 191 479,82 грн. (переплата в сумі 4 536,37 грн.).

Таким чином, по специфікації № 7 від 28.04.2015р. Відповідач повинен доплати 390 394,71 грн.

14.04.2016р. Позивачем на адресу Відповідача направлено Акти зміни ціни з вимогою про оплату курсової різниці у сумі 2 797 683,19 грн.

Відповідач курсову різницю у сумі 2 797 683,19 грн. не оплатив, що і стало причиною спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини, що склались між сторонами у справі виникли на підставі договору поставки.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець, згідно ст. 692 ЦК України, зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2).

Згідно ст. 530 цього Кодексу, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п.3.1. Договору сторони узгодили, що ціна на товар встановлюється у національній валюті України за метричну тонну і вказується у відповідних Специфікаціях. У ціну включена вартість тари, упаковки і маркування товару.

Специфікаціями № 5 від 24.04.2015 та № 7 від 28.04.2015 сторони узгодили наступні умови оплати: 50% передоплата 50% по факту отримання товару. Оскільки в структурі ціни товару присутня імпортна складова, сторони узгодили, що у випадку зміни більш ніж на +/-2% курсу долара США по відношенню до української гривні на дату платежу в порівнянні з аналогічним курсом на дату підписання сторонами цієї специфікації, розмір такого платежу підлягає прямій пропорційній зміні, при цьому до суми, що підлягає перерахуванню додатково додається сума коригування згідно визначеної формули.

За приписами статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.. Ціна (тариф) є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору.

Відповідно до статті 190 Господарського кодексу України, вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Згідно з приписами статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частинами 1, 2 статті 533 цього ж Кодексу унормовано, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, втім, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання також в іноземній валюті.

Отже, приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

На виконання умов Договору позивач виставив Відповідачу рахунки на оплату:

- рахунок № 102 від 27.04.2015 на суму 30 705 199,32 грн. щодо оплати продукції по Специфікації № 5 (а.с. 29)

- рахунок № 111 від 28.04.2015 на суму 9 783 619,44 грн. щодо оплати продукції по Специфікації № 7 (а.с. 43)

В свою чергу Відповідач сплатив 38 000 000,00 грн., з яких:

- по рахунку № 102 - 29 000 000,00 грн.,

- по рахунку № 11 - 9 000 000,00 грн.,

що підтверджується банківськими виписками, доданими до справи (а.с. 36-41, 49-52) та не заперечується сторонами.

Згідно видаткових накладних відповідачу поставлено товару на суму 31 842 170,05 грн.

по специфікації № 5 на суму 22 909 374,01 грн.

по специфікації № 7 на суму 8 932 796,04 грн.

Матеріалами справи встановлено, що Відповідачем здійснена переплата за даними накладними в розмірі 6 157 856,95 грн., які, як зазначив у своїх поясненнях (а.с. 109) Позивач, зараховано ним в рахунок майбутніх поставок за Договором.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, на виконання умов Договору та специфікацій до цього Договору Відповідачем здійснено оплату товару в розмірі 38 000 000,00 грн., а Позивачем, в свою чергу, поставлено товар Відповідачу на підставі видаткових накладних, виписаних Позивачем, на суму 31 842 170,05 грн. Отже, товар оплачено Відповідачем у повному обсязі.

Відсутність заборгованості за даними специфікаціями підтверджується також Актами звіряння взаєморозрахунків за 3 квартал 2015 та за період 2015, підписаних представниками сторін та завіреними печатками підприємств (а. с. 128- 129).

Вимогами ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, в тому числі, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Відповідач здійснив оплати без врахування курсу валют, та за підрахунками позивача, Відповідач повинен доплатити по специфікації № 5 2 407 288, 48 грн., по специфікації № 7 390 394,71 грн., у звязку з чим, 14.04.2016 Відповідачу направлялися Акти зміни ціни.

Відповідач, в свою чергу, Акти не підписав, курсову різницю не сплатив проти збільшення вартості поставленого товару заперечив.

Слід зазначити, що Акти зміни ціни № 1-8 на які посилається Позивач, датовані 13.04.2016, тобто Позивач, змінив ціни за поставлену продукцію вже після виконання сторонами умов Договору (а.с. 71 81).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд зазначає, що спірні Акти зміни ціни, які направлялися позивачем Відповідачу, містять посилання на додаткові угоди про погодження зміни ціни до специфікацій № 5 та № 7.

Однак, як пояснив суду представник Позивача, зазначені додаткові угоди не укладались та сторонами не узгоджувались.

Тобто, Позивач просить провести корегування вартості вже поставленої та оплаченої продукції, фактично через рік після виконання сторонами своїх обовязків по договору, з посиланням на неіснуючі додаткові угоди, що не передбачено чинним законодавством України як спосіб захисту цивільного права.

Статтею 632 Цивільного кодексу України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Пояснення позивача відносно того, що про факт невірного зазначення цін у видаткових накладних, він дізнався лише в грудні 2015 року після проведення внутрішнього аудиту на підприємстві, судом не приймається, як таке, що не підтверджено належними доказами, а виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

До того ж Акт звіряння розрахунків за 2015 рік, який свідчить про відсутність заборгованості між сторонами по спірному договору підписаний з боку позивача 31.12.2015 (а.с.129).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що розрахунок курсової різниці Позивачем неодноразово змінювався. Так, в листі № 12 від 13.01.2016 Позивач зазначав, що Відповідач повинен доплатити за спірними Специфікаціями 3 791 891,69 грн., а в листі № 161 від 08.02.2016 ця сума вже складала 3 200 952,93 грн. (а.с. 130-131), позов же заявлено вже на 2 797 683,19 грн.

Розрахунок ціни позову, долучений позивачем до позовної заяви (а.с.12-13) також є некоректним.

Так, позивач в своєму розрахунку у зазначає, що відповідачем сплачено:

По специфікації № 5:

- 27.04.2015 - 11 026 837, 26 грн., тоді, як Відповідач сплатив 11 000 000,00 грн.,

- 28.04.2015 - 4 001 220,99 грн., тоді, як Відповідач сплатив 4 000 000,00 грн.,

- 29.04.2015 та 30.04.2015 - всього 8 540 526,80 грн., тоді, як Відповідач сплатив 13 000 000,00 грн. (5 000 000,00 грн. та 8 000 000,00 грн. відповідно),

По специфікації № 7:

- 19.05.2015 2 046 926,53 грн., тоді, як тоді, як Відповідач сплатив 2 000 000,00 грн.,

- 09.06.2015 5 105 469,58 грн., тоді, як тоді, як Відповідач сплатив 5 000 000,00 грн.,

- 15.06.2015 1 196 016,19 грн., тоді, як тоді, як Відповідач сплатив 1 000 000, 00 грн.

Пояснити суду, яким чином здійснювалися розрахунки, представник Позивача у судовому засіданні не зміг.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Вимоги, що предявляються до доказів визначені ст.34 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, позивач, всупереч вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження та обґрунтування своїх позовних вимог.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у звязку з його необґрунтованістю доказами, як того вимагає чинне законодавство, у звязку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Заперечення відповідача щодо відсутності у Позивача права нараховувати курсову різницю, у звязку з тим, що проведення між сторонами розрахунків встановлено у національній валюті, судом не приймаються з огляду на наступне.

Курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти за різних валютних курсів.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Умовами Договору та Специфікацій до нього сторони передбачили, що у випадку зміни більш ніж на +/- 2% курсу долара США по відношенню до української гривні на дату платежу в порівнянні з аналогічним курсом на дату підписання специфікації, розмір такого платежу підлягає прямій пропорційній зміні за відповідною формулою.

Отже, умови договору передбачають збільшення ціни за умови зміни курсу, а не за умови збільшення курсу долара США до гривні.

Виходячи з наведеного та встановлених фактичних обставин справи, враховуючи, що позивачем не доведено порушення відповідачем своїх зобов'язань, передбачених договором, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34,36, 38, 43, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати у справі покласти позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 20.07.2016р.

Суддя ОСОБА_3