КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. Справа№ 911/4900/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Фернега І.В. - дов. № 30/03 від 15.01.2015р.

від відповідача-1: Білоус С.П. - керівник, наказ № 01-к від 11.08.1997р.

від відповідача-2: не з'явились

від третьої особи: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Господарчі товари" на рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2016р.

у справі № 911/4900/15 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Управління комунальної власності Броварської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Господарчі

товари" (відповідач-1)

Комунального підприємства Броварської міської ради Київської

області "Житлово-експлуатаційна контора - 4" (відповідач-2)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Виконавчий комітет Броварської міської ради

про розірвання договору

В судовому засіданні 22.06.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015р. Управління комунальної власності Броварської міської ради звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Господарчі товари» про розірвання договору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог з урахуванням додаткових обгрунтувань позивач посилався на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди комунального майна територіальної громади міста Бровари №160/68-14 від 01.07.2014р. щодо сплати орендної плати за період з 30.04.2015р. по 27.10.2015р. протягом більше ніж трьох місяців підряд, що зумовило звернення з даним позовом до суду про розірвання спірного договору.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.11.2015р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Виконавчий комітет Броварської міської ради та Комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Житлово-експлуатаційна контора-4».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.01.2016р. Комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Житлово-експлуатаційна контора-4» залучено до участі у справі в якості відповідача.

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.01.2016р. у справі № 911/4900/15 позов задоволено.

Вирішено вважати розірваним Договір оренди комунального майна територіальної громади м. Бровари № 160/68-14, укладений 01.07.2014 року між Управлінням комунальної власності Броварської міської ради, Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Житлово-експлуатаційна контора - 4" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Господарчі товари".

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Господарчі товари" на користь Управління комунальної власності Броварської міської ради 1 218, 00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач-1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, є повністю не доведеним та недостатньо обґрунтованим, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги, що в іншому провадженні розглядався спір про стягнення 1 248 481, 38 грн. на користь позивача, яке не набрало законної сили на момент прийняття рішення по даній справі. Судом не досліджено в повній мірі обставини щодо договору купівлі-продажу майнового комплексу.

Скаржник вважає, що судом не було перевірено та не взято до уваги, що навіть якщо і є заборгованість по орендній платі за користування, не перевірив належність та обґрунтованість суми боргу, яку повідомляє позивач, не перевірив, чи скористався орендар (відповідач) правом, передбаченим п. 7 Інформаційного листа Вищого арбітражного суду України від 06.04.1998р. №01-08/122.

Апелянт зазначає, що рішення прийнято за відсутності керівника підприємства, який перебував на лікарняному, а в штаті відсутній юрисконсульт, що позбавило підприємство можливості захистити свої права, хоча клопотання було подано суду.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Господарчі товари" 21.04.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тарасенко К.В.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.04.2016р., у зв'язку перебуванням судді Гончарова С.А. на лікарняному, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Яковлєв М.Л., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 01.06.2016р.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2016р., колегією суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тарасенко К.В., Гончаров С.А., розгляд справи призначено до розгляду на 22.06.2016р.

06.06.2016р. від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність його представника.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 22.06.2016р. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 22.06.2016р. заперечував проти доводів відповідача-1, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники відповідача-2 та третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції 22.06.2016р., будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, не з'явились, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача-2, зважаючи на його клопотання, та у відсутність представника третьої особи, - за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.11.2004р. між Комунальним підприємством "Служба замовника" (орендодавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Господарчі товари" (орендар за договором) укладено Договір № 161/212 оренди нежитлових приміщень, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Бровари, відповідно до умов якого орендодавець передавав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Бровари, вул. Київська, 292, загальною площею 487,9 кв.м., в т.ч. на поверсі 487,9 кв.м.

На підставі рішення Броварської міської ради від 26.02.2009р. № 1047-56-05 "Про затвердження типового договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна територіальної громади м. Бровари (в новій редакції)", між Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Служба замовника" та ТОВ "Господарчі товари" 31.03.2009р. переукладено Договір оренди № 160/212 від 15.11.2004р.

В подальшому на підставі рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 01.04.2013р. № 102 "Про визначення Орендодавця об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Бровари" укладено додаткову угоду №5-зс про зміну сторони договору оренди № 160/212 від 15.11.2004р., відповідно до п. 1.1 якої Орендодавцем визначено Управління комунальної власності Броварської міської ради.

У зв'язку із закінченням строку Договору оренди № 160/212 від 15.11.2004р. (переукладеного 31.03.2009р.) оренду вказаного комунального майна ТОВ "Господарчі товари" (відповідач-1, орендар за договором) продовжено шляхом укладення 01.07.2014р. з Управлінням комунальної власності Броварської міської ради (позивач, орендодавець за договором) та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Житлово-експлуатаційна контора - 4" (відповідач-2, балансоутримувач за договором) нового Договору оренди комунального майна територіальної громади м. Бровари за № 160/68-14, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету Броварської міської ради від 10.06.2014р. № 310 передає, а орендар приймає в оренду нежитлове приміщення, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Бровари, далі - об'єкт оренди, який знаходиться за адресою: м. Бровари, вул. Київська, буд. 292, загальною площею 487,9 кв.м., в т.ч. на поверсі 487,9 кв.м., під магазин непродовольчих товарів 370,1 кв.м., 117,8 кв.м. - складські та підсобні приміщення.

Згідно п. 1.4. договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Бровари, що знаходитися на балансі Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Житлово-експлуатаційна контора - 4».

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна територіальної громади м. Бровари, затвердженої рішенням Броварської місткої ради 18.04.2013р. № 907-32-06 (надалі - Методика) та становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку травень 2014р. - 29 822, 08 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди липень 2014р. (без ПДВ) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за червень-липень 2014р.

Пунктом 5.6 Договору передбачено, що Орендодавець має право відмовитися від Договору оренди і вимагати повернення об'єкта оренди у орендаря, якщо орендар не сплачує орендну плату за користування об'єктом оренди протягом 3-х місяців.

Пунктами 6.6, 6.7 Договору Сторони погодили, що при невиконанні або порушенні однією із Сторін умов Договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, Договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із Сторін за рішенням суду.

Спірні питання по цьому Договору розглядаються у встановленому законодавством України порядку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що орендар ТОВ "Господарчі товари" не виконує своїх зобов'язань за Договором оренди №160/68-14 від 01.07.2014р., а саме не сплатив на користь позивача орендну плату за період з 30.04.2015р. по 27.10.2015р. протягом більше ніж трьох місяців підряд, а всього станом на 27.10.2015р. загальна заборгованість відповідача за період з 01.04.2013р. по 15.10.2015р. з орендної плати складає 1 918 124, 50 грн.

Вказані доводи Товариством з обмеженою відповідальністю "Господарчі товари" не спростовані.

Згідно ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю правовою природою спірний договір №160/68-14 від 01.07.2014р. є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Приписами ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначається, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до пункту 4.5 Договору орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно не пізніше 15-го числа наступного місяця (п. 3.7. договору).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача неодноразово надсилались листи-претензії № 1139/07-01 від 05.12.2014р., № 979/02 від 07.11.2014р. та №190/07-01 від 24.02.2015р. про необхідність сплати заборгованості з орендної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем-1 орендна плата за період з 01.04.2013р. по 15.10.2015р. не сплачена.

В абзаці 8 п. 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним договором вбачається, що відповідачем орендна плата не сплачувалась взагалі з 30.04.2015р. по 31.10.2015р., тобто більше трьох місяців підряд (а. с. 117-119), а згідно журналу-ордеру, актів звірок від 01.04.2015р., від 01.05.2015р., від 01.06.2015р. від 08.07.2015р. та картки рахунку: 361 остання проплата відповідачем здійснена 07.04.2015р. на суму 300, 00 грн.

Отже, місцевим господарським судом вірно встановлено, а матеріалами справи підтверджується не внесення орендарем орендної плати протягом трьох місяців підряд у спірному періоді.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Спірний договір, згідно п. 9.1., є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01.07.2014р. по 31.05.2017р.

Відповідно до п. п. 9.5, 9.6 Договору на вимогу однієї з сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання Сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

При несплаті Орендарем орендної плати протягом 3-х місяців з дня закінчення строку платежу Орендодавець має право звернутися до суду з позовною заявою про дострокове розірвання Договору та примусове виселення Орендаря.

Згідно п. 9.3 договір припиняється достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Порядок та підстави для розірвання договору оренди об'єкту, що є комунальною власністю, визначені в Законі України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно пункту 3 статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Статтею 188 Господарського кодексу України визначено порядок зміни та розірвання господарських договорів, зокрема в п. 2 зазначено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (п 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-пр/2002 недотримання позивачем вимог даної норми закону щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, та не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору (Відповідна позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 19.09.2011р. № 3-74гс11).

Отже, з урахуванням частини другої ст. 124 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-пр/2002 приписи ст. 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на звернення до суду з вимогою про зміну або розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору (п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Згідно ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів. У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд (правова позиція викладена в п. 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Як вже встановлено судом, має місце факт не внесення відповідачем орендної плати за спірним Договором більше ніж протягом трьох місяців підряд (квітень-жовтень 2015р.) у спірному періоді.

Невиконання відповідачем зобов'язання по сплаті орендної плати систематично (в тому числі і протягом трьох місяців підряд) за спірний період, свідчить про позбавлення Орендодавця того, на що він розраховував при укладенні Договору (своєчасного і в повному обсязі отримання орендної плати).

Враховуючи той факт, що сплата орендних платежів є істотною умовою Договору, а судом встановлено, що відповідач не вносив орендну плату систематично (в тому числі не вносив навіть більше ніж протягом трьох місяців підряд (квітень-жовтень 2015р.)), не в повному обсязі та протягом тривалого періоду часу, що є нормативно та документально доведеним, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про розірвання Договору оренди комунального майна територіальної громади м. Бровари № 160/68-14 від 01.07.2014р., укладеного між позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2.

Щодо тверджень відповідача-1 про те, що «судом першої інстанції не прийнято до уваги, що в іншому провадженні розглядається спір про стягнення 1 248 481, 38 грн. на користь Управління комунальної власності Броварської міської ради, яке не набрало законної сили на момент винесення рішення по даній справі", колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.10.2015р. по справі № 911/2352/15 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Господарчі товари» на користь Управління комунальної власності Броварської міської ради 583 092,42 грн. основного боргу.

Вказане рішення, за даними позивача, набрало законної сили 29.12.2015р., а тому є обов'язковим до виконання відповідачем-1.

Оскільки предметом спору у даній справі є розірвання договору у зв'язку з порушенням відповідачем-1 його умов і несплатою більше трьох місяців підряд орендної плати, питання щодо стягнення заборгованості з орендної плати не є предметом спору у справі № 911/4900/15, а тому не може розглядатись в рамках зазначеного провадження.

Як вбачається з наданих ТОВ "Господарчі товари" документів, Товариство придбало за договором купівлі-продажу від 27.08.1997р. майно цілісного майнового комплексу підприємства роздрібної торгівлі магазину "Господарчі товари" за адресою: м. Бровари, вул. Київська, 292. Однак сам цілісний майновий комплекс не був предметом купівлі-продажу по цьому договору.

Будь-які інші докази належності приміщення загальною площею 487,9 кв.м., в т.ч. на поверсі 487,9 кв.м. у м. Бровари, вул. Київська, 292, на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Господарчі товари" відсутні. При цьому щодо вказаного приміщення самим Товариством укладено договір оренди, який є чинним і не визнавався судом недійсним.

Вказані обставини були досліджені місцевим господарським судом, а тому посилання апелянта на не дослідження в повній мірі договору купівлі-продажу від 27.08.1997р. не грунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Так, про порушення провадження у справі та призначення справи до розгляду на 07.12.2015р. відповідач був належним чином повідомлений ухвалою Господарського суду Київської області від 13.11.2015р., яку отримав 17.11.2015р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 43).

27.11.2015р. та 20.01.2016р. від директора відповідача-1 Білоуса С.П. надійшли клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням директора на лікарняному та відсутність юрисконсульта або іншого представника, який зможе здійснити представництво підприємства в суді.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 07.12.2015р., від 21.12.2015р., від 21.01.2016р. розгляд справи відкладався, останній раз на 28.01.2016р., у зв'язку з неявкою учасників провадження, в тому числі за клопотанням директора ТОВ «Господарчі товари».

Вказані ухвали були отримані відповідачем, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 60, 86).

Оскільки відповідач не надав суду відзив на позов з документальними запереченнями та в черговий раз не направив свого представника в судове засідання, місцевий господарський суд правомірно розглянув справу за наявними в ній матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не був позбавлений можливості надати суду всі необхідні докази на підтримання своїх заперечень проти позовних вимог, а також користуватися наданими йому процесуальними правами, тому посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права є необґрунтованими.

Решта доводів апелянта є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною другою статті 49 ГПК України передбачено, що в разі, коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. Передбачені нею наслідки можуть наставати в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Зазначеної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України в пункті 4.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Зважаючи на викладене судові витрати за подання позову вірно покладені місцевим господарським судом на ТОВ "Господарчі товари" відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, так як спір виник внаслідок його неправомірних дій.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 28.01.2016р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Господарчі товари" на рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2016р. у справі № 911/4900/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2016р. у справі № 911/4900/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/4900/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.Г. Майданевич

С.А. Гончаров