ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"13" липня 2016 р. Справа № 903/422/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каменяр"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 422 032,87 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Тіньков Д.Л. дов. № 01-14/03/16 від 14.03.2016 року

від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, дов. від 24.06.2016 року,

ОСОБА_5, дов. від 18.02.2016 року.

Права та обов'язки учасникам судового процесу роз'яснені відповідно до ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

В судовому засіданні здійснювався звукозапис за допомогою програмно-апаратного комплексу "Діловодство спеціалізованого суду".

Суть: Позивач - ТзОВ "Каменяр" ставить вимогу стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 400 000 грн. та 22 032,87 грн. штрафні санкції.

При обґрунтуванні заявленої вимоги вказує, що рішенням господарського суду Хмельницької області стягнуто з товариства "Каменяр" на користь підприємця ОСОБА_1 суму 290 236,86 грн., з врахуванням штрафних санкцій по договору поставки №936 від 05.04.2013 року, яка оплачена товариством 16.03.2016 року, тому 22.03.2016 року за заявою підприємця виконавчою службою було закінчено виконавче провадження та знято обтяження з майна та рахунків товариства.

08.02 та 22.03 2016 року представником підприємця ОСОБА_1 ОСОБА_7 отримано від заступника директора товариства "Каменяр" в загальній сумі 400 000 грн., що підтверджено відповідним розписками, засвідченими печаткою підприємця ОСОБА_1

Вважає, що кошти в сумі 400 000 грн. отримані відповідачем без достатніх правових підстав, а тому підлягають поверненню згідно положень ст. 1212 ЦК України.

25.03.2015 року відповідачу направлена вимога про повернення коштів, яка залишена без відповіді та задоволення.

При нарахуванні пені в сумі 20 054,79 за період з 20.04.2016 по 23.05.2016 року посилається на ч. 6 ст. 231 ГК України, ч.ч. 1, 3 ст. 549, ч. 2 ст. 550 ЦК України, 3% річних в сумі 1 578,08 грн. та інфляційних в сумі 400 грн. на ч. 2 ст. 265 ЦК України.

Згідно клопотання від 08.07.2016 року представник відповідача ОСОБА_4 ознайомилася з матеріалами справи №903/422/16 та зняла з них фотокопії.

Відповідач у відзиві на позов, його представники в судовому засіданні вимогу позивача заперечують та вважають її безпідставною. При цьому зазначають, що між позивачем та відповідачем 05.04.2013 року було укладено договір поставки №936, по якому у позивача виникла заборгованість перед підприємцем ОСОБА_1 на суму 181 744,42 грн.; рішенням господарського суду Хмельницької області від 26.02.2015 стягнуто з товариства 290 236,86 грн. з врахуванням штрафних санкцій; дана сума оплачена позивачем 16.03.2016 року, а 22.03.2016 року було закінчено виконавче провадження по виконанню рішення суду про стягнення 290 232,86 грн.

До перерахування коштів, а саме 08.02.2016 товариству виставлена претензія №765 про оплату заборгованості. Вимоги претензії було задоволено та сплачено 400 000 грн., що підтверджено розпискою від 08.02.2016 року на суму 100 000 грн., та розпискою на суму 300 000 про отримання грошових коштів в якості погашення заборгованості ТзОВ "Каменяр" перед ФОП ОСОБА_1 по договору поставки №936 від 05.04.2013 та згідно претензії №765 від 08.02.2016 року.

Вказує, що оскільки між сторонами існували зобов'язання, що випливають з договору поставки №936, який зазначений в документах (розписках) та не визнаний не дійсним, підстав для застосування норм статті 1212 ЦК України, предметом регулювання якої є безпідставне набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, на яку посилається позивач, при заявлені позову, не має.

Зазначає, що системний аналіз положень ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1,2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку, що чинний договір чи інший правочин у вигляді визнання претензії та сплати коштів, отримання розписки є достатньою правовою підставою набуття майна (отримання грошей). А набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Вказує, що посилання позивача на той факт, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 26.01.2015 року встановлено меншу суму заборгованості ніж було сплачено, є безпідставним, оскільки зазначене рішення передувало факту виставлення претензії від 08.02.2016 року, з якою товариство "Каменяр" погодилося в повному обсязі, що підтверджується змістом розписки від 22.03.2016 року і відповідно, передбачає наявність у сторін договірних відносин та відсутність підстав для застосування ст. 1212 ЦК України у спірних правовідносинах. Зазначена правова позиція викладена Верховним судом України у справі №6-100цс15, згідно якої виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних відносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Також, посилаючись на пп. 5.2 п. 5 Постанови Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", зазначає, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та відсотків річних не виникає у випадках повернення безпідставно отриманих коштів, зокрема і по ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач. Тому вимога про стягнення 3% річних в сумі 1 578,08 та 400 000 грн. інфляційних є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Посилаючись на норми ст. 549 ЦК України, ст. 230 ГК України, які дають визначення пені, вважає необґрунтованою вимогу в частині стягнення пені в сумі 20 054,79 грн., оскільки позивачем не наведено жодних підстав невиконання відповідачем умов договору поставки, за які застосовуються відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Копія відзиву вручена представнику позивача в судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні вказує, що передачу коштів в сумі 400 000 грн. заступником директора товариства "Каменяр" Демченко С.П. згідно розписки від 08.02.2016 та від 22.03.2016 була вимушеним заходом з метою зняття арешту з майна товариства (мобільної щокової дробилки) яка знаходилась на зберіганні у ФОП ОСОБА_1, і щодо якої вирішувалось питання реалізації в разі несплати коштів по претензії від 08.02.2016 №765.

Відповідач подав клопотання про витребування від позивача та Чемеровського відділення Городоцької ОДПІ додаткових матеріалів по справі.

Дане клопотання розглянуто в судовому засіданні і задоволено частково, а саме щодо часткового витребування матеріалів від позивача.

В зв'язку з необхідністю витребування додаткових матеріалів, суд відкладає розгляд справи в межах строку встановленого ст. 69 ГПК України, а саме на 02.08.2016 року на 11:00 (дата погоджена з представниками сторін).

Виходячи із зазначеного та керуючись ст. 38, 77 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Відкласти розгляд справи на 02.08.2016 року на 11:00 год.

2. Позивачу: надати суду пояснення щодо заявленої вимоги з врахуванням зазначеного у відзиві відповідача та наступні матеріали:

- реєстр дебіторів та кредиторів ТзОВ "Каменяр" станом на 01.01.2016 року та 31.03.2016 року.

- документальне підтвердження надання позики працівнику підприємства ОСОБА_9

- фінансову звітність ТзОВ "Каменяр", а саме: баланс та звіт про фінансові результати та станом на 31.12.2015 та станом на 31.03.2016 з розшифровкою дебіторів, кредиторів.

- наказ про облікову політику ТзОВ "Каменяр" за період з 01.08.2013 року по 31.03.2016.

Суддя С. В. Костюк