ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р. Справа № 920/464/15

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І.,судді Лакізи В.В., судді Плахова О.В.,

при секретарі Марченко Г.А.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 31.12.2015р. №2/15425; ОСОБА_2 за довіреністю від 06.01.2016р. №22/103;

відповідача ОСОБА_3 - за довіреністю від 31.05.2016р. №7,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства Міськводоканал Сумської міської ради, м. Суми

та апеляційну скаргу Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Суми

на рішення господарського суду Сумської області від 12.04.2016р.

у справі № 920/464/15

за позовом: Комунального підприємства Міськводоканал Сумської міської ради, м. Суми

до відповідача: Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету, м. Суми

про визнання недійсним рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 12.04.2016р. у справі №920/464/15 (головуючий суддя Зайцева І.В., суддя Костенко Л.А., суддя Сопяненко О.Ю.) позов задоволено частково; визнано частково недійсним пункт 2 рішення адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.01.2015р. № 1 у справі № 02-06/42-2014, виклавши його в такій редакції: 2. Визнати дії КП "Міськводоканал" Сумської міської ради, які полягають у одночасному, без індивідуальному підходу до кожного споживача за договором, стягненню із споживачів послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення, плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання при наявності квартирних засобів обліку за відсутності у підприємства підтвердженої належним чином інформації щодо несправності таких засобів) порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку; викладено пункт 4 рішення адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.01.2015р. № 1 у справі № 02-06/42-2014 в такій редакції: 4. Відповідно до статті 52 Закону України Про захист економічної конкуренції за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накласти на Комунальне підприємство "Міськводоканал" Сумської міської ради (м. Суми, вул. Білопільський шлях, 9, ідентифікаційний код 03352455) штраф у розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду з посиланням на ст.ст. 13, 50, 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ст.ст.20,32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 1,11,28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», ст.627 ЦК України, п.п.15,17,20,29,32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р., Національні стандарти України «Повірка засобів вимірювальної техніки» ДСТУ 2708:2006 мотивовано тим, що позивач одночасно, без врахування своїх технічних можливостей щодо здійснення повірки лічильників, без належного індивідуального підходу до кожного споживача відповідно до умов договорів, здійснив переведення споживачів, у квартирах яких були встановлені своєчасно не повірені засоби обліку, на рахунок по нормативам споживання води.

Комунальне підприємство Міськводоканал Сумської міської ради з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 12.04.2016р. у справі №920/464/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги КП Міськводоканал Сумської міської ради, визнавши недійсним рішення адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.01.2015р. № 1 (справа № 02-06/42-2014); стягнути з Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь КП Міськводоканал Сумської міської ради витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1339,80 грн. (т.4,а.с.25-32)

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що місцевий господарський суд не дослідив чи врахував позивач при прийнятті оскаржуваного рішення умови договору про надання послуг, які укладались зі споживачами, а відповідно, не виконав вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 17.12.2015р. у даній справі. Крім того, зазначає, що Антимонопольний комітет при винесенні спірного рішення не врахував ту обставину, що на споживачів покладений обовязок своєчасно (з урахуванням встановлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку, що передбачено вимогами статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», та той факт, що вказані лічильники є власністю споживачів - фізичних осіб і знаходяться у їх квартирах, що позбавляє КМП «Міськводоканал» Сумської міської ради реальної можливості провести повірку лічильника самостійно, без участі споживача. Також вказує на те, що засіб вимірювальної техніки, який не пройшов періодичну повірку через міжповірочний інтервал, є непридатним для використання та обєктивного обліку спожитої води, а відтак його показання не можуть бути використані для нарахування споживачам плати за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення. Позивач зазначає, що він виконав покладений на нього обовязок щодо контролю міжповірочних інтервалів, що підтверджується актами розпломбування засобів обліку, у яких зазначено про дату повірки та дату наступної повірки водолічільників, копіями договорів про надання рекламних послуг, попередженнями про повірку лічильників, які розносились споживачам тощо.

Сумське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України з рішенням господарського суду першої інстанції також не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 12.04.2016р. у справі №920/464/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову КП Міськводоканал Сумської міської ради про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.01.2015р. № 1; стягнути з КП Міськводоканал Сумської міської ради на користь Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1515,80 грн.

При цьому зазначає, що господарський суд перебрав на себе повноваження органу Антимонопольного комітету України і самостійно визначив дії позивача порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та зменшив розмір штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, чим порушив пункти 1,2 частини 1, частину 4 статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» та статті 52,56 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Також вказує на те, що рішенням господарського суду Сумської області від 30.06.2015р. у справі №920/2111/14 встановлено, що п.4.2 договорів, укладених між позивачем та споживачами, містить положення про зобовязання споживачів, не передбачені Типовим договором та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, зокрема, щодо обовязку проведення повірки водолічільників в термін згідно чинного законодавства (один раз на три роки), що призвело до ущемлення інтересів споживачів внаслідок самоусунення підприємства від покладених на нього як на виконавця послуг обовязків. Крім того, зазначає, що позивачем не доведено належними доказами виконання обовязку щодо здійснення контролю за дотриманням міжповірочних інтервалів, в результаті чого станом на 01.05.2014р. кількість приладів обліку, що підлягають періодичній повірці склала 96283шт. На думку відповідача, для виникнення права у КП «Міськводоканал» Сумської міської ради на стягнення із споживачів плати за послуги відповідно до нормативів споживання необхідна наявність певних обставин: виявлення несправності конкретного засобу обліку води, що не підлягає усуненню, та встановлення дати такого виявлення.

В судовому засіданні, 14.06.2016р., в порядку статті 77 ГПК України, оголошено перерву до 05.07.2016р.

В судовому засіданні, яке відбулось 05.07.2016р., представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення господарського суду Сумської області від 12.04.2016р. у справі №920/464/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги КП Міськводоканал Сумської міської ради, визнавши недійсним рішення адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.01.2015р. № 1 (справа № 02-06/42-2014), а також заперечив проти вимог апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги позивача та підтримав вимоги своєї апеляційної скарги і просив скасувати рішення господарського суду Сумської області від 12.04.2016р. у справі №920/464/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову КП Міськводоканал Сумської міської ради про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.01.2015р. № 1.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.01.2015р. № 1 у справі № 02-06/42-2014 Про порушення законодавства України про захист економічної конкуренції та накладення штрафу визнано, що відповідно до частини 1 статті 12 Закону України Про захист економічної конкуренції Комунальне підприємство Міськводоканал Сумської міської ради є суб'єктом господарювання, що займав монопольне (домінуюче) становище на ринках централізованого постачання холодної води та водовідведення у територіальних (географічних) межах м. Суми, на території якого розташовані діючі мережі підприємства, протягом 2013, 2014 років. Визнано дії КП Міськводоканал Сумської міської ради, які полягають у стягненні із споживачів послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання при наявності квартирних засобів обліку за відсутності у підприємства підтвердженої належним чином інформації щодо несправності таких засобів, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною 1 статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринках послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Зобов'язано комунальне підприємство Міськводоканал Сумської міської ради у місячний термін припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом перерахунку споживачам плати за надані, починаючи з 01.06.2014, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення у порядку, визначеному пунктом 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630. Також даним рішенням згідно зі статтею 52 Закону України Про захист економічної конкуренції за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції накладено на Комунальне підприємство Міськводоканал Сумської міської штраф у розмірі 68000,00 грн. (т.1,а.ч.12-21).

За результатами проведеного дослідження відповідачем визначено: товарні межі ринку - «послуги з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення»; територіальні межі ринку територія м. Суми, де розташовані діючі мережі підприємства, які використовуються для надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення; перелік споживачів фізичні особи (населення) та юридичні особи, які отримують послуги; часовими межами ринку визначено 2013,2014роки.

Також, у вказаному рішенні відповідач зазначив, що відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради від 22.09.2009р. №484 «Про визначення виконавців/виробників послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми» та від 20.05.2011р. №322 «Про визначення виробників та виконавців послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми» визначено КП «Міськводоканал» Сумської міської ради єдиним виконавцем послуг з постачання холодної води та водовідведення у місті Суми. Підставою здійснення КП «Міськводоканал» Сумської міської ради господарської діяльності на вказаних ринках є ліцензія АЕ 199640, видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, а отже з урахуванням приписів статті 5 Закону України «Про природні монополії» та статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» відповідач дійшов висновку, що позивач є субєктом господарювання, що займав монопольне (домінуюче) становище на ринку централізованого постачання холодної води та водовідведення у територіальних (географічних ) межах м. Суми, на території якого розташовані діючі мережі підприємства протягом 2013,2014років.

Крім того, у вказаному рішенні відповідач зазначив, що листом від 10.06.2014р. №01/3847 КП «Міськводоканал» Сумської міської ради повідомило, що станом на 01.05.2014р. кількість споживачів, житлові приміщення у яких облаштовані приладами обліку води, становить 84615, при цьому таких, що підлягають періодичній повірці,- 96283 приладів обліку води. Вказана кількість приладів обліку, що не пройшла періодичну повірку склалась внаслідок бездіяльності підприємства, а саме через те, що протягом останніх пяти років підприємство не виконувало свій обовязок, встановлений п.п.4 п.32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, згідно якого контроль за дотриманням міжповірочних інтервалів віднесено до обовязків виконавця послуг.

Також у рішенні зазначено, що за результатами аналізу інформації, наданої КП «Міськводоканал» Сумської міської ради, встановлено, що підприємством застосовані різні підходи при нарахуванні плати споживачам за відсутності належно підтвердженої інформації щодо непридатності для використання засобів вимірювальної техніки і безпідставно нараховує і стягує кошти за надані послуги за нормами (нормативами) споживання за наявності квартирних засобів обліку, що є порушенням п.2 статті 50 та ч.1 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку централізованого постачання холодної води та водовідведення, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які б були неможливі за умови існування значної конкуренції на ринку послуг.

Не погодившись з рішенням Адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення від 28.01.2015р. № 1 у справі № 02-06/42-2014 Про порушення законодавства України про захист економічної конкуренції та накладення штрафу КП «Міськводоканал» Сумської міської ради звернулось до господарського суду Харківської області з відповідним позовом.

Рішенням місцевого господарського суду від 09.07.2015р. у даній справі, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.10.2015р., в задоволенні позову відмовлено (т.1, а.с. 196-202, т.2,а.с.118-126).

Постановою Вищого господарського суду України від 17.12.2015р. у даній справі частково задоволено касаційну скаргу КП «Міськводоканал» Сумської міської ради, скасовано рішення господарського суду Сумської області від 09.07.2015р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.10.2015р., справу направлено на новий розгляд до господарського суду Сумської області. При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що суди не досліджували, чи при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем враховувався обов'язок споживачів проводити повірку лічильників, передбачений п.4.2.7 (а.с. 55 т.1) договорів про надання послуг (які укладалися позивачем із споживачами). Враховуючи те, що лічильники є власністю споживачів та фізично знаходяться у їх квартирах, то позивач позбавлений реальної можливості провести повірку лічильника самостійно, без участі споживача. Але суди не досліджували, чи враховував Антимонопольний комітет дану обставину, чи досліджував порядок нарахування плати за водопостачання після звернення споживачів до відповідача із заявами про проведення повірки лічильника та у випадку, якщо таке звернення не мало місця (т.2,а.с.159-162).

12.04.2016р. місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (т.3,а.с.203-212).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Спірні правовідносини сторін у даній справі виникли стосовно правомірності прийняття рішення Адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин. Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції. Монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб'єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам.

Відповідно до наведеної норми розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 р. N 49-р затверджено Методику визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 01.04.2002р. за N 317/6605 (далі Методика).

Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності субєктів господарювання, груп субєктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

У пункті 2.1 Методики встановлено які можуть бути вчинені дії для визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, з якого вбачається, що установлення монопольного (домінуючого) становища субєкта (субєктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням обєктів аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку, на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Як правильно встановлено у рішенні Адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення АМК та вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 22.09.2009р. №484 "Про визначення виконавців/виробників послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми" КП "Міськводоканал" Сумської міської ради визначено єдиним виконавцем/виробником послуг з постачання холодної води і водовідведення та з центрального опалення в м. Суми (т.2,а.с.110,111).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про природні монополії» природна монополія - стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв'язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю товару в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються суб'єктами природних монополій, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами (послугами), у зв'язку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на ці товари (послуги), ніж попит на інші товари (послуги) (далі - товари); суб'єкт природної монополії - суб'єкт господарювання (юридична особа) будь-якої форми власності, який виробляє (реалізує) товари на ринку, що перебуває у стані природної монополії.

Відповідно до цього Закону регулюється діяльність суб'єктів природних монополій, зокрема, у такій сфері як централізоване водопостачання та водовідведення (стаття 5 Закону України «Про природні монополії»).

Таким чином, відповідачем правомірно встановлено, що КП "Міськводоканал" Сумської міської ради є субєктом господарювання, що займає монопольне становище на ринках централізованого водопостачання та водовідведення у територіальних (географічних) межах території м. Суми, де розташовані діючі мережі підприємства, що також не заперечується відповідачем.

Також спірним рішенням встановлено, що починаючи із червня 2014 року КП «Міськводоканал» Сумської міської ради почало нараховувати плату за послуги з постачання холодної води і водовідведення споживачам м. Суми не за показниками приладів обліку, якими облаштовані приміщення, а за нормами споживання, що підтверджується копіями виставлених рахунків на оплату послуг та листами позивача від 11.08.2014р. №22/5632, від 06.08.2014р. №222/5468, від 14.08.2014р. №24/5755, у яких зазначено, що причиною неврахування підприємством показань приладів обліку води при нарахуванні плати за надані послуги є те, що вказані засоби обліку не пройшли періодичну повірку, та відповідно до п.2 статті 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність » не можуть застосовуватись для проведення розрахунків за надані послуги (т.1,а.с.18).

Наказом директора КП «Міськводоканал» Сумської міської ради від 05.06.2014р. №215 запроваджено на підприємстві порядок нарахування споживачам плати за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за час періодичної повірки, а саме: з моменту подачі споживачами заяв на розпломбування вузлів обліку води до моменту розпломбування, нарахування споживачам плати за послуги з центрального водопостачання та водовідведення підприємство виконує за показаннями засобів обліку води; за час періодичної повірки нарахування споживачам плати за послуги підприємство виконує за середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці згідно з п.15 Правил №630; за час періодичної повірки нарахування споживачам плати за послуги з центрального водопостачання та водовідведення, у разі якщо підприємство не має технічної можливості забезпечити своєчасне розпломбування та опломбування вузлів обліку води, підприємство виконує за середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці до моменту опломбування засобів обліку води; у разі якщо споживач своєчасно не подав засобів обліку води на повірку, підприємство нараховує споживачам плату за послуги за нормативами (нормами) споживання (т.1,а.с.81).

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердив, що з червня 2014 року КП «Міськводоканал» Сумської міської ради почало нараховувати плату за послуги з постачання холодної води і водовідведення споживачам м. Суми, які не звернулись з заявами про надання приладів обліку на повірку, не за показаннями приладів обліку, якими облаштовані приміщення, а за нормами споживання, а отже в силу приписів статті 35ГПК України вказані обставини є встановленими та не підлягають доказуванню.

Проте, позивач стверджує, що Антимонопольний комітет при винесенні спірного рішення не врахував ту обставину, що на споживачів покладений обовязок своєчасно (з урахуванням встановлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку, що передбачено вимогами статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та, що вказані лічильники є власністю споживачів - фізичних осіб і знаходяться у їх квартирах, що позбавляє КМП «Міськводоканал» Сумської міської ради реальної можливості провести повірку лічильника самостійно, без участі споживача, і відповідно нараховувати плату за надані послуги за показаннями засобів вимірювання.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення до житлово-комунальних послуг відносяться, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Частинами 1,2 статті 32 цього Закону встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

21.07.2005р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову N 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Відповідно до пункту 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин далі - Правила) надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у квартирі (будинку садибного типу), роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

У пункті 10 вказаних Правил зазначено, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Пунктом 11 цих Правил встановлено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Згідно із пунктом 15 Правил засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Правові основи забезпечення єдності вимірювань в Україні визначає Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11.02.1998р. №113/98-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини у сфері метрологічної діяльності та спрямований на захист громадян і національної економіки від наслідків недостовірних результатів вимірювань.

Згідно зі частиною 1 статті 21 цього Закону до видів державного метрологічного контролю і нагляду належить, зокрема, повірка засобів вимірювальної техніки.

Повірка засобів вимірювальної техніки - це встановлення придатності засобів вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, до застосування на підставі результатів контролю їх метрологічних характеристик (стаття 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»).

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Статтею 28 вказаного Закону встановлено, що засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, випускаються з серійного виробництва, ремонту та у продаж, видаються напрокат, на які поширюється державний метрологічний нагляд, підлягають повірці. Засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом ЦОВМ. Підприємства, організації та фізичні особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

У пункті 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення зазначено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

Пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення встановлено, що споживач має право, зокрема, на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку.

Споживач зобовязаний забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення (п.30 Правил).

Згідно із підпунктами 4,6 пункту 32 Правил встановлено, що виконавець зобовязаний: контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж; узгодити із споживачем не пізніше ніж за три робочих дні до проведення планових робіт всередині житлового приміщення час доступу до такого приміщення з наданням йому відповідного письмового повідомлення.

З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що споживач має право на періодичну повірку засобу обліку, а виконавець послуг зобовязаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж за власний рахунок.

Фізична особа не може самостійно здійснити демонтаж квартирного засобу обліку для передачі його на повірку, оскільки вказаний обовязок покладений на виконавця послуг. Виходячи з вищенаведених норм споживач зобовязаний забезпечити доступ до квартирного засобу обліку, а його демонтаж, монтаж та оплату послуг з повірки здійснює виконавець послуг.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено здійснення контролю міжповірочних інтервалів, що він підтверджує копією листа від 27.05.2014р. №24/3518, копіями повідомлень від 20.02.2014р. та копією з книги вихідної документації, копією журналу реєстрації договорів тощо, проте даний висновок є передчасним, з наступних підстав.

Так, у листі від 27.05.2014р. №24/3518, який адресований ТОВ «Сумський розрахунковий центр», КП «Міськводоканал» Сумської міської ради просить в «повідомленні про нарахування» зазначити квартал та рік наступної повірки водолічильника та розмістити інформацію для споживачів, зокрема:«…. Відповідно до п.4.2.7 договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення обовязок споживача проводити повірку лічильника обліку води в термін, передбачений діючим законодавством. У разі не проведення періодичної повірки водолічільника, подальше нарахування буде проводитись у відповідності до п.4.3.7 договору, а саме: за нормою водоспоживання…. Просимо звернути увагу на те, що у разі перевищення терміну повірки, розпломбування та опломбування лічильників обліку води проводитиметься виключно представниками КП «Міськводованал» СМР за відповідну оплату… Для отримання квитанції на оплату вищезазначених робіт споживачу необхідно звернутись до КП «Міськводованал» СМР …» (т.3,а.с.27).

Зі змісту вказаного повідомлення вбачається, що КП «Міськводоканал» Сумської міської ради на споживача покладає обовязок проводити повірку лічильника обліку води в термін, передбачений діючим законодавством. Та зазначає, що у разі перевищення терміну повірки, розпломбування та опломбування лічильників обліку води проводитиметься виключно представниками КП «Міськводованал» СМР за відповідну оплату.

Однак, як зазначалось вище, відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р., саме виконавець послуг зобовязаний проводити обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж квартирних засобів обліку, а не споживач.

У повідомленнях від 20.02.2014р., на які посилається позивач, зазначено, що КП «Міськводоканал» Сумської міської ради повідомляє, що водолічільники дозволяється застосовувати лише за умови, якщо вони пройшли державну метрологічну повірку; що термін повірки водолічільників у відповідній квартирі закінчився, тому пропонує терміново до ____2014року повірити засоби обліку води. В іншому випадку з ______2014року нарахування по даному особовому рахунку проводитемиться за нормою водоспоживання відповідно до кількості мешканців квартири без врахування показів квартирного водолічільника. Одночасно повідомляє, що повірку, демонтаж та монтаж лічильників холодної (гарячої) води проводять спеціалізовані підприємства (т.3,а.с.29).

З вказаних повідомлень не вбачається кому вони адресові, не зазначено строк, протягом якого необхідно провести повірку, та з якого числа будуть проводитись нарахування за нормою водоспоживання відповідно до кількості мешканців квартири без врахування показань квартирного водолічільника, а отже вказані повідомлення носять загальний характер без визначення порядку передачі лічильників на повірку.

Крім того, як у листі від 27.05.2014р. №24/3518, так і у повідомленнях від 20.02.2014р. КП «Міськводоканал» Сумської міської ради не зазначає порядку узгодження зі споживачем строків демонтажу квартирних засобів обліку для проведення повірки, а навпаки зазначає, що такі дії вчиняють спеціалізовані підприємства.

У листі КП «Міськводоканал» СМР, адресованому споживачу ОСОБА_4, який отриманий ним 05.03.2014р., зазначено про необхідність проведення ним до 01.04.2014р. повірки засобів обліку, хоча даний обовязок покладений на виконавця, а не на споживача.

Таким чином, у листах та повідомленнях, на які посилається позивач, як на доказ здійснення контролю за міжповірочними інтервалами, зазначена інформація, яка не відповідає вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не надано будь-яких належних доказів, в розумінні статті 34 ГПК України, які б свідчили про те, що ним були вчиненні дії з метою отримання від споживачів засобів вимірювальної техніки на повірку та здійснення оплати послуг з повірки, зокрема, документів, які б свідчили про звернення працівників позивача до споживачів для отримання відповідного доступу, актів про відмову споживачів у доступі до квартирних засобів обліку з метою їх демонтажу та передачі на повірку, чи неможливості узгодження зі споживачами відповідного часу для проведення цих дій тощо.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що здійснення контролю міжповірочних інтервалів - це не лише повідомлення споживачів про їх закінчення, а і вчинення дій виконавцем послуг щодо проведення періодичної повірки квартирних засобів обліку, оскільки саме на нього покладений відповідний обовязок. Повизачем не надано інформації щодо кожного лічильника, який не пройшов періодичну повірку з зазначенням дати останньої повірки.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 10 вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

У пункті 16 даних Правил зазначено, що у разі виникнення сумнівів щодо правильності показань квартирних засобів обліку споживач в установленому порядку може проводити їх позачергову повірку за власні кошти, про що інформує виконавця. Якщо виявлена у показаннях помилка виходить за межі, передбачені у паспорті квартирного засобу обліку, виконавець повинен здійснити перерахунок плати за споживання води та/або теплової енергії з дня останньої повірки або встановлення засобу обліку, якщо його повірка не проводилась, шляхом зменшення плати на відсоток, який перевищує встановлені межі точності для цього типу засобу обліку, до моменту виявлення помилки.

Проте, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що засоби обліку які встановлені у споживачів та не пройшли періодичну повірку, не придатні до використання чи доказів неможливості проведення періодичної повірки, у звязку з недопущенням споживачами працівників позивача до квартирних засобів обліку.

За таких обставин, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення дійшов обґрунтованого висновку, що КП «Міськводоканал» Сумської міської ради за відсутності належного підтвердження інформації щодо непридатності для використання засобів вимірювальної техніки безпідставно нараховував і стягував кошти за надані послуги за нормами споживання за наявності квартирних засобів обліку.

Щодо доводів позивача про те, що місцевим господарським судом не враховано умови договорів про надання послуг, які укладались зі споживачами, а відповідно, не виконано вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 17.12.2015р. у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У постанові Вищого господарського суду України від 17.12.2015р. у даній справі суд касаційної інстанції зазначив, що суди не досліджували, чи при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем враховувався обов'язок споживачів проводити повірку лічильників, передбачений п.4.2.7 (т.1, а.с. 55) договорів про надання послуг (які укладалися позивачем із споживачами) (т.2,а.с.159-162).

Так, у пункті 4.2.7 вказаного договору зазначено, що споживач зобовязаний проводити повірку водолічільника в термін, згідно вимог чинного законодавства (один раз на три роки).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із частиною 4 статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

Статтею 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені істотні умови договору на надання житлово-комунальних послуг та зазначено, що крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. N 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 р. N 933) затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у пункті 17 якого визначені обовязки споживача послуг, який не містить обовязку проводити повірку водолічільника в термін згідно вимог чинного законодавства.

Однак, відповідно до підпункту 4 пункту 19 вказаного Типового договору виконавець зобов'язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

За таких обставин, посилання позивача на п.4.2.7 договору про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення є необґрунтованим, оскільки він не відповідає типовому договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. N 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 р. N 933) та вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , так як на споживача покладені додаткові витрати по оплаті послуг з повірки квартирних засобів обліку, обовязок з якої відповідно до вимог чинного законодавства покладений саме на виконавця послуг.

Крім того, слід зазначити, що позивач не спростував висновки відповідача, викладені в оскаржуваному рішенні про те, що кількість приладів обліку (96283), які не пройшли періодичну повірку, склалась внаслідок бездіяльності підприємства, а саме через те, що протягом останніх пяти років підприємство не виконувало свій обовязок, встановлений п.п.4 п.32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, згідно якого контроль за дотриманням міжповірочних інтервалів віднесено до обовязків виконавця послуг.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Стаття 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не містить положень стосовно мінімальної кількості фактів (подій), яка вважалася б достатньою для кваліфікації дій суб'єктів господарювання за ознаками зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Отже, в принципі й одноразове відповідне порушення, належним чином встановлене й доведене, може бути підставою для здійснення такої кваліфікації (п.17 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» від 26.12.2011р. №15).

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем обґрунтовано встановлено, що дії КП Міськводоканал СМР, які полягають у стягненні зі споживачів послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання при наявності квартирних засобів обліку та за відсутності у підприємства підтвердженої належним чином інформації щодо несправності таких засобів, правомірно кваліфіковані як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним становищем на ринках централізованого постачання холодної води та водовідведення, у вигляді дій суб'єкта господарювання, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 04.02.2015р. у справі №903/818/14.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

Здійснення іншими органами державної влади повноважень Антимонопольного комітету України, передбачених пунктами 1 - 4 і 11 частини першої, пунктами 1, 2 і 4 частини другої, пунктами 11 - 13, 15 і 16 частини третьої цієї статті, не допускається.

Відповідно статей 57,58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за результатами перевірки рішення органи Антимонопольного комітету України мають право: залишити рішення без змін; змінити рішення; скасувати рішення частково і направити справу на новий розгляд у цій частині; скасувати рішення і прийняти нове рішення або передати справу на новий розгляд чи припинити провадження у справі. рішення і прийняти нове рішення або передати справу на новий розгляд чи припинити провадження у справі.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно із статтею 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. Рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пунктом 15.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» від 26.12.2011р. №15 встановлено, що господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювали товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища субєкта господарювання на ринку.

Закон України «Про захист економічної конкуренції» не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх правомірного нарахування). Тому, зокрема, до відповідних правовідносин не може застосовуватись припис пункту 3 статті 83 ГПК, який передбачає право господарського суду у прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню (п.21 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №15).

За таких обставин, господарський суд при розгляді спору щодо визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету зобовязаний встановити всі фактичні обставини справи та визначити обґрунтованість чи необґрунтованість оскаржуваного рішення в цілому чи в частині, при цьому суд не наділений повноваженнями щодо його зміни та викладення у новій редакції. Отже, місцевий господарський суд, змінюючи рішення Адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.01.2015р. №1, перебрав на себе не притаманні йому функції щодо зміни рішення та зменшення розміру штрафу без будь-якого правового обґрунтування, що свідчить про порушення вимог Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення».

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Сумської області від 12.04.2016р. у справі № 920/464/15 прийнято при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Суми підлягає задоволенню, в задоволенні апеляційної скарги Комунального підприємства Міськводоканал Сумської міської ради, м. Суми слід відмовити. Рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на позивача Комунальне підприємство Міськводоканал Сумської міської ради, м. Суми.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п.2 ст.103, п.4 ч.1 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства Міськводоканал Сумської міської ради, м. Суми залишити без задоволення.

2.Апеляційну скаргу Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Суми задовольнити.

3.Рішення господарського суду Сумської області від 12.04.2016р. у справі № 920/464/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

4.Стягнути з Комунального підприємства Міськводоканал Сумської міської ради (м. Суми, вул. Білопільський шлях,9, ) на користь Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України ( м. Суми, вул.Харківська, 30/1, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1339,80грн.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 08.07.2016р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Плахов О.В.