ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2016 р.Справа № 922/1330/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ
до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської РДА
про стягнення грошових коштів в розмірі 152163,93 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_1, дов. від 13.05.2014р.;

Представник відповідача - ОСОБА_2, дов. від 12.01.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, звернувся до господарського суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської РДА, про стягнення заборгованості в розмірі 152163,93 грн., підставою нарахування якої стало порушення відповідачем строків оплати за поставлений позивачем природний газ за період з січня по квітень 2013р., в рамках укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 93/5-БО від 26.01.2012р. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 27.04.2016р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 23.05.2016р. об 11:30 год.

Ухвалами господарського суду від 23.05.2016р., 22.06.2016р. розгляд справи відкладався.

Ухвалою господарського суду від 22.06.2016р. продовжено строк розгляду даного спору за межами двомісячного строку, в порядку ст. 69 ГПК України, до 11.07.2016р.

У судовому засіданні 06.07.2016р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Через канцелярію суду надав заперечення на відзив відповідача (вх. № 20966), які судом досліджуються та долучаються до матеріалів справи. У судовому засіданні представник позивача, обгрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що відповідач в порушення умов договору купівлі-продажу природного газу № 93/5-БО від 26.01.2012р. не своєчасно оплатив вартість поставленого газу (з простроченням строків передбачених умовами договору), у зв'язку з цим позивач просить стягнути на свою користь 6471,93 грн. - 3% річних та 145692,00 грн. - інфляційні втрати.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.07.2016р. проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні.

У судовому засіданні 06.07.2016р. сторони наголосили на тому, що ними надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 26 січня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач, продавець) та Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (надалі - відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 93/5-БО (надалі - договір).

Відповідно до розділу 1 договору, продавець зобов'язується поставити покупцеві у 2012 році імпортований природний газ, виключно для виробництва теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, продавець передає покупцю в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. природний газ в обсязі до 9522,000 тис. куб.м.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати, протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 6.1.1. договору, покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений газ.

Відповідно до п. 7.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законами України та цим договором.

Пунктом 9.3. договору встановлено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду із вимогою про захист своїх прав за цим договором. у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Відповідно до договору купівлі-продажу природного газу від 26.01.2012р. позивач передав у власність покупцю протягом січня - квітня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 3460,607 тис. куб.м., на загальну суму 13655209,17 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2012р., 29.02.2012р., 31.03.2012р., 30.04.2012р.

Таким чином, НАК "Нафтогаз України" виконало умови договору № 93/5-БО від 26.01.2012р.

Однак, в порушення умов договору, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі, за поставлений природний газ розрахувався невчасно, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області із вимогою про стягнення з відповідача на свою користь: 6471,93 грн. - 3% річних та 145692,00 грн. - інфляційні втрати, за порушення строків оплати за поставлений газ.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що рішенням господарського суду Харківської області від 19.08.2013р. по справі № 922/2531/13, яке набрало чинності, було стягнути з відповідача суму основного боргу в сумі 2460680,71 грн., яка повністю була сплачена підприємством відповідача платіжним дорученням № 19 від 29.12.2014р. Відповідач вказує на той факт, що розрахунок з позивачем за період заявлений у позові по договору на купівлю-продаж природного газу № 93/5-БО від 26.01.2012р., на яку була позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні витрати був проведений на підставі договору про організацію взаєморозрахунків № 1631/30 від 26.12.2014р., відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік".

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов укладеного між сторонами даного спору договору купівлі-продажу природного газу № 93/5-БО від 26.01.2012р., позивач передав у власність покупцю протягом січня - квітня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 3460,607 тис. куб.м., на загальну суму 13655209,17 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2012р., 29.02.2012р., 31.03.2012р., 30.04.2012р.

Однак, в порушення умов договору, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі, за поставлений природний газ розрахувався невчасно, що підтверджується рішенням господарського суду Харківської області від 19.08.2013р. по справі № 922/2531/13, яке набрало чинності, відповідно до якого було стягнуто з відповідача суму основного боргу в сумі 2460680,71 грн., в рамках укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу №93/5-БО від 26.01.2012року.

Як свідчать матеріали справи, 26.12.2014р., між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", КП теплових мереж Харківського району Харківської РДА, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської ОДА та Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської ОДА, був укладений договір № 1631/30 про організацію взаєморозрахунків.

Предметом даного договору, відповідно до п. 1, є організація проведення взаєморозрахунків, відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою КМУ від 29.01.2014 року №30.

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату електроенергії, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМУ № 20 від 11.01.2005.

Взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ №20 від 11.01.2005, визначені Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики, НАК "Нафтогаз України" № 55/57/43 від 03.02.2009, який був чинним станом на час отримання субвенцій за протокольними рішеннями (п.1.1. Порядку).

Відповідно до п.7 договору про організацію взаєморозрахунків, відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 2460680,71 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за договором від 26.01.2012р. №93/5-БО.

Відповідно до п. 2 ст. 10 договору сторони зобов'язалися не вчиняти, до проведення взаєморозрахунків, дій з погашення заборгованості відповідно до договору від 26.01.2012р. №93/5-БО про закупівлю природного газу.

Відповідно до п. 15 договору сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмету договору.

Таким чином, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за спожитий природний газ, поставлений відповідно до договору №93/5-БО від 26.01.2012р.

Суд зазначає, матеріалами справи підтверджується, що сума заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №93/5-БО від 26.01.2012р., передбачена п. 7 договору про організацію взаєморозрахунків від 26.12.2014р., сплачена підприємством відповідача платіжним дорученням № 19 від 29.12.2014р.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Так, суд зазначає, що для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором про організацію взаєморозрахунків.

Отже, враховуючи той факт, що уся сума заборгованості по договору №93/5-БО від 26.01.2012р., на яку позивач нарахував 3 % річних та інфляційні витрати була повністю погашена на підставі договору про організацію взаєморозрахунків, суд приходить до висновку про те, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, зроблених на суму заборгованості, що була погашена у відповідності до договору про організацію взаєморозрахунків, є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України по справам №5011-1/1043-2012-42/528-2012 від 9.09.2014 р. (№ 3-105гс14), № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 від 9.09.2014 р. (№ 3-102гс14), № 5011-35/1533-2012-19/522-2012 від 0.09.2014 р. (3-101гс14), 924/1230/14 від 1.07.2015 р. (3-322гс15).

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК України та статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не ґрунтується на нормах чинного законодавства, в зв'язку з чим, суд відмовляє в його задоволенні у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 32-34, 43, 49, 65, 69, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 08.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/1330/16