ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 911/1202/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Київобленерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СУАЛ»

про стягнення 9 415,26 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 164 від 31.05.2016 року);

від відповідача: не зявився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СУАЛ» про стягнення 9 415,26 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.04.2016 року порушено провадження у справі № 911/1202/16 та призначено справу до розгляду на 18.04.2016 року.

В судове засідання, яке відбулось 18.04.2016 року, представники сторін не зявилися, сторони вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 08.04.2016 року не виконали, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Розгляд справи відкладався до 11.05.2016 року.

В судове засідання 11.05.2016 року представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 08.04.2016 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 18.05.2016 року.

В судове засідання, яке відбулось 18.05.2016 року, представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 08.04.2016 року не виконав, у звязку з чим розгляд справи відкладався до 06.06.2016 року.

В судове засідання, яке відбулось 06.06.2016 року, представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 08.04.2016 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. У звязку з чим, розгляд справи відкладався до 21.06.2016 року. Також, ухвалою суду від 06.06.2016 року продовжено строк розгляду справи.

В судовому засіданні 21.06.2016 року позивач надав пояснення по суті спору та підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, в судове засідання 21.06.2016 року повторно не зявився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача на підставі матеріалів наявних у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Публічне акціонерне товариство «Київобленерго» (позивач, Постачальник) є субєктом господарювання, що отримав ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами на території Київської області.

Відносини, які виникають між споживачем електроенергії та енергопостачальником регулюються договором про користування електроенергією, Правилами користування електроенергією (далі за текстом ПКЕЕ), затвердженими Постановою Національної комісії Регулювання електроенергетики № 28 від 31.07.1996 року, Законом України «Про електроенергетику» і є обовязковими для виконання кожною із сторін.

Згідно п. 1.3 ПКЕЕ постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СУАЛ» (відповідач, Споживач) є субєктом господарювання та споживачем електричної енергії згідно Договору про постачання електричної енергії № 1184 від 12.09.2006 року (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю 75 кВт, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору.

Згідно з п.2.3.3 Договору відповідач взяв на себе зобовязання оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатку №4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію» та Додатку № 6 «Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії та форма звіту Споживача про покази приладів обліку».

З метою визначення обсягу спожитої електричної енергії відповідачу були встановлені наступні розрахункові прилади обліку (електролічильники):

- електролічильник типу СА4Е 5030 № 0061840 з початковими показами 003706, що підтверджується Таб. № 7.1 до Договору;

- електролічильник типу СР4У- И673М № 568458 з початковими показами 0141, що підтверджується Таб. № 7.1 до Договору;

- електролічильник типу ЦЗ 6803В № 39048992 з початковими показами 13700, що підтверджується Таб. № 7.1 до Договору;

Згідно з Додатком №6 до Договору «Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії та форма звіту Споживача про покази приладів обліку» відповідач зобовязаний щомісячно знімати показання на дату закінчення розрахункового періоду та довести їх значення Електропостачальникові за встановленою формою за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Паризької Комуни, 82 (тобто подати звіт за використану електричну енергію у розрахунковому періоді).

Однак, в порушення Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28, та умов Договору відповідачем не подано Звіт про використану електричну енергію.

Згідно завдання на зйом показників № К075240Б від 25.01.2016 року позивачем були зняті показники лічильників відповідача та встановлено, що показники електролічильника типу СР4У- И673М № 568458 становили 01511; електролічильника типу ЦЗ 6803В № 39048992 становили 15138; електролічильника типу СА4Е 5030 № 0061840 - облік закрито.

На підставі знятих позивачем показів засобів обліку електричної енергії, відповідачу були виставлені до сплати: Рахунок за активну електроенергію № НОМЕР_1 за лютий 2016 року від 29.02.2016 року на суму 6947,77 грн., який відповідачем не оплачено. Остання оплата за використану електричну енергію була здійснена відповідачем 31.07.2014 року на загальну суму 1020,52 грн., що відображається у ОСОБА_1 з бази даних ПАТ «Київобленерго».

Позивачем до позову було надано Помісячний розрахунок заборгованості відповідача, згідно з яким вбачається, що відповідач споживав електричну енергію, але своєчасно та в повному обсязі спожиту електроенергію не оплачував.

У звязку з чим, заборгував 6947,77 грн. згідно Рахунку за активну електроенергію № НОМЕР_1 за лютий 2016 року від 29.02.2016 року, що також підтверджується довідкою Васильківського РП ПАТ «Київобленерго», відповідачем не заперечено та не спростовано.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено обовязки та відповідальність споживачів енергії. Зокрема, визначено, що споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини. У випадку перевищення договірної величини потужності споживачі (крім населення та навчальних закладів) сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності.

Відповідно до п. 4.2.2 Договору за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності Споживач сплачує Постачальнику двократну вартість різниці фактичної спожитої та договірної величин.

Відповідно до п. 4.2 ПКЕЕ відомості про обсяги очікуваного споживання електричної енергії в наступному році з помісячним або поквартальним розподілом подаються споживачами постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом у термін, обумовлений договором. У разі відхилення від обсягів фактичного споживання за минулий рік на 15 % обсяги очікуваного споживання електричної енергії обґрунтовуються споживачем за даними запланованої до використання потужності та режиму роботи електроустановок відповідно до умов договору.

Пропозиції споживача щодо необхідного йому обсягу електричної енергії та строків постачання є пріоритетними для оформлення договірних величин споживання електричне енергії за наявності виробничих можливостей у постачальника електричної енергії.

Розмір очікуваного споживання електричної енергії визначається та вказується для кожної площадки вимірювання.

У разі ненадання споживачем зазначених відомостей у встановлений договором термін розмір очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік установлюється постачальником електричної енергії за фактичними обсягами споживання у відповідних періодах поточного року, що минули, та у відповідних періодах минулого року, які відповідають майбутнім періодам поточного року.

Таким чином нарахування двократної вартості за спожиту електричну енергію понад встановлену договірну величину - це визначена законодавством відповідальність споживача електричної енергії.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 3 від 16.12.2015 року.

Зокрема сплата двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини електроенергії визначається як санкція з огляду на норми ст..ст. 216-218 ГК України.

У звязку з чим, позивач в ході розгляду спору надав пояснення щодо розрахунку позову, в яких зазначив, що оскільки, відповідачем не було надано позивачу дані про очікуванні обсяги споживання електричної енергії на 2015 рік, позивачем було встановлено розмір очікуваного споживання електричної енергії за фактичними обсягами споживання у відповідних періодах 2014 року.

Зокрема відповідно до рахунку-фактури за активну електроенергію № НОМЕР_2 за січень 2014 року від 15.01.2014 року відповідач використав 210 кВт/год. Згідно рахунку-фактури за активну електроенергію № НОМЕР_3 за січень 2015 року від 27.01.2015 року відповідач використав 2100 кВт/год. Тобто, перевищення договірних величин споживання електричної енергії склало 1890 кВт/год на суму 2855,63 грн.

Таким чином, оскільки перевищення договірних величин споживання електричної енергії у вищенаведеній сумі є санкцією, що застосовується до споживача електричної енергії за порушення ним умов Договору про користування електричною енергією та ПКЕЕ, позивач здійснив нарахування пені, 3 % річних та інфляційних лише на фактично прострочену суму заборгованості без врахування суми вартості електричної енергії, спожитої понад встановлену договором та визначену відповідно до ПКЕЕ величину.

За умовами п.4.2.1 Договору при відсутності оплати за електроенергію, яка спожита за розрахунковий період, нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

У звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання з оплати спожитої електроенергії, позивач просить стягнути з відповідача 1063,20 грн. пені, 1276,76 грн. інфляційних та 127,23 грн. річних, які, як вбачається з розрахунку позову та наданих позивачем пояснень, нараховані на суму фактично простроченої заборгованості без врахування суми вартості електричної енергії, спожитої понад договірну величину.

Згідно зі ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» та «Про електроенергетику».

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у національних стандартах або технічних умовах.

Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу.

Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Відповідно до зі ст. 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди.

Пропозиції абонента щодо кількості та видів енергії, строків її відпуску є пріоритетними за наявності виробничих можливостей у енергопостачальника.

Показники якості енергії узгоджуються сторонами на підставі національних стандартів або технічних умов шляхом погодження переліку (величини) показників, підтримання яких є обов'язком для сторін договору.

Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту. Основним обліковим періодом енергопостачання є декада, з коригуванням обсягів протягом доби. Сторони можуть погоджувати постачання енергії протягом доби за годинами, а також час і тривалість максимальних та мінімальних навантажень.

Кількість енергії, недоодержаної у попередні періоди з вини енергопостачальника, підлягає поповненню на вимогу абонента. Якщо енергію не вибрано абонентом або недоодержано ним для обігрівання у зв'язку зі сприятливими погодними умовами, поповнення недоодержаної енергії здійснюється за погодженням сторін.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Статтею 277 Господарського кодексу України визначено, що абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду. Правила користування енергією, якщо інше не передбачено законом, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Правилами можуть бути передбачені типові договори постачання окремих видів енергії. Відповідальність за порушення правил користування енергією встановлюється законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 6947,77 грн. боргу за спожиту електричну енергію підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нараховані пеня, 3 % річних та інфляційні по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не заперечено та не спростовано.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача та фактів прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення 1063,20 грн. пені, 127,23 грн. 3 % річних та 1276,76 грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за Договором про постачання електричної енергії у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «СУАЛ» (08628, Київська обл., Васильківський р-н, с. Безпятне, вул. Васильківська, 72, код 34411494) на користь Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул Київська, 2б, код 23243188) 6947,77 грн. боргу, 1063,20 грн. пені, 1276,76 грн. інфляційних, 127,53 грн. річних та 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 01.07.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін