ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"07" липня 2016 р. Справа № 911/4647/15

За заявою Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу Лебедин про видачу наказу на рішення Третейського суду у складі третейського судді Гаврилюка Сергія Васильовича від 19-26.12.2014 у справі №19-26/12-14

за позовом Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу Лебедин, 08333, Київська обл., Бориспільський район, село Лебедин, вулиця Леніна, будинок 28

до Дочірнього підприємства Інфоазот, 65011, АДРЕСА_1

про стягнення боргу у сумі 154273,00грн та неустойки у розмірі 308546,00грн

суддя Шевчук Н.Г.

за участю представників:

від заявника - не з'явився;

від відповідача - ОСОБА_1 (дов. б/н від 04.11.2015),

встановив:

У жовтні 2015 Сільськогосподарський обслуговуючий кооператив Лебедин звернувся до господарського суду Київської області із заявою про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду у складі третейського судді Гаврилюка Сергія Васильовича від 19-26.12.2014 у справі № 19-26/12-14 з огляду на те, що вказане рішення не виконано в добровільному порядку станом на момент звернення до господарського суду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.11.2015, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016, заяву СГОК "Лебедин" про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду у складі третейського судді Гаврилюка Сергія Васильовича від 19-26.12.2014 у справі № 19-26/12-14 задоволено, постановлено видати наказ про стягнення з ДП "Інфоазот" на користь СГОК "Лебедин" заборгованості в сумі 154273 грн. та неустойки в сумі 308 546 грн.

На примусове виконання ухвали господарського суду Київської області від 19.11.2015 господарським судом 19.11.2015 виданий наказ (т. 1 арк с. 126).

Постановою Вищого господарського суду України від 25.05.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 та ухвалу господарського суду Київської області від 19.11.2015 скасовано, а справу № 911/4647/15 передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

При новому розгляді заяви суд встановив, що 27.03.2014 між ТОВ "ОСОБА_2 Сервіс" (виконавець) та СГОК "Лебедин" (замовник) було укладено договір надання послуг №П31-03/2014, відповідно до умов якого виконавець на замовлення замовника зобов'язується надати послуги із закупівлі, доставки та внесення/оброблення полів аміаком безводним на орендованих і оброблюваних замовником сільськогосподарських землях, а замовник зобов'язується прийняти роботи та оплатити їх вартість (т. 1 арк с. 46-51).

У відповідності з пунктом 9.1 договору всі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути з договору або у зв'язку з його виконанням, по можливості вирішуватимуться шляхом переговорів.

Згідно з пунктом 9.2 договору суперечка, неврегульована сторонами, підлягає передачі на розгляд і вирішення до господарського суду відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до додаткових умов до договору, які дописані на останньому аркуші тексту Договору після реквізитів та підписів і печаток сторін, у випадку несвоєчасного повного чи часткового невиконання виконавцем своїх зобов'язань по внесенню аміаку безводного, замовник отримує право на притримання лізингової автотракторної техніки та агрегатів виконавця, а також нараховує йому неустойку згідно з пунктом 7.4 за кожен день затримки до фактичного виконання робіт (надання послуг) (абзац 1).

Усі спори стосовно виконання умов договору, його розірвання та повернення коштів, стягнення збитків чи неустойки, вирішуються шляхом переговорів, а при недосягненні згоди Третейським судом у складі спеціаліста з вищою юридичною освітою ОСОБА_3, рішення якого сторони визнають кінцевим та обов'язковим до виконання (абзац 2).

Після двох абзаців тексту цих додаткових умов проставлені підписи та печатки сторін.

Відповідно до додаткової угоди від 27.03.2014 до договору про надання послуг від 27.03.2014 №П30-03-/2014 ТОВ "ОСОБА_2 Сервіс" та СГОК "Лебедин" узгодили, що усі спори стосовно виконання умов договору, його розірвання та повернення коштів, стягнення збитків чи неустойки, вирішуються шляхом переговорів, а при недосягненні згоди Третейським судом у складі спеціаліста з вищою юридичною освітою ОСОБА_3, рішення якого сторони визнаються кінцевим та обов'язковим до виконання (т. 1 арк с. 52).

Згідно з виписками з рахунку СГОК "Лебедин" перерахувало ТОВ "ОСОБА_2 Сервіс" 154273,20грн. плати за аміак та послуги з його внесення (т. 1 арк с. 53-55).

13.09.2014 між ТОВ "ОСОБА_2 Сервіс" (первісний боржник) та ДП "Інфоазот" (новий боржник) укладено договір про переведення боргу за договором від 27.03.2014 №П31-03/2014, відповідно до якого ДП "Інфоазот" змінило ТОВ "ОСОБА_2 Сервіс" у зобов'язанні за основним договором (т. 1 арк с. 56).

Рішенням третейського суду у складі третейського судді Гаврилюка Сергія Васильовича від 19-26.12.2014 у справі №19-26/12-14 вирішено стягнути з ДП "Інфоазот" на користь СГОК "Лебедин" 154273грн. основного боргу та 308546грн. неустойки у зв'язку з невиконанням новим боржником зобов'язань за договором від 27.03.2014 №П31-03/2014 (т. 1 арк с. 59-61).

Предметом даного судового розгляду є питання наявності чи відсутності підстав для видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду.

Питання видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду врегульовані розділом ХІV-І Господарського процесуального кодексу України та розділом VІІ Закону України "Про третейські суди"; строки подання заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, форма та зміст такої заяви встановлені статтями 1227, 1228 ГПК України, статтею 56 Закону України "Про третейські суди".

За змістом частини 3 статті 1229 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи в судовому засіданні господарський суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 12210 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 56 Закону України "Про третейські суди", яка кореспондується з положеннями статті 12210 ГПК України, компетентний суд відмовляє в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, якщо:

1) на день прийняття рішення за заявою про видачу виконавчого документа рішення третейського суду скасовано компетентним судом;

2) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

3) пропущено встановлений цією статтею строк для звернення за видачею виконавчого документа, а причини його пропуску не визнані судом поважними;

4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

5) третейська угода визнана недійсною компетентним судом;

6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, які не передбачені законами України;

8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу компетентного суду відповідну справу;

9) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

При цьому пункт 5 частини шостої статті 56 цього Закону слід розуміти таким чином, що підставою для відмови у видачі виконавчого документа є недійсність третейської угоди як у разі встановлення її недійсності рішенням суду, так і у разі її нікчемності. Відповідно до частини 5 статті 216 Цивільного Кодексу суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до положень статті 5 Закону № 1701-IV спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Однак слід наголосити на тому, що третейська угода є різновидом цивільно-правового правочину, тому вона має відповідати також вимогам, встановленим цивільним законодавством. Невідповідність третейської угоди вимогам цивільного законодавства дає підстави вважати таку третейську угоду нікчемною на підставі статті 228 Цивільного Кодексу, згідно з частиною 1 якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Також слід звернути увагу на положення статті 203 Цивільного кодексу України, якою встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Таким чином, якщо при розгляді заяви про видачу виконавчого документа на рішення третейського суду буде виявлено невідповідність третейської угоди вимогам цивільного законодавства, суду слід враховувати положення частини першої статті 216 Цивільного кодексу України, згідно з якою недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі виявлення нікчемності третейської угоди суд може згідно з частиною пятою статті 216 Цивільного кодексу України застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи і відмовити у видачі виконавчого документа. При цьому немає необхідності у додатковому визнанні третейської угоди недійсною (лист Верховного Суду України від 11.02.2009 "Практика застосування судами Закону України "Про третейські суди").

Вимоги до видів та форми третейської угоди встановлено частинами четвертою сьомою статті 12 Закону України "Про третейські суди", зокрема, третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

За визначенням, наведеним у статті 2 цього Закону, компетентний суд - це місцевий загальний суд чи місцевий господарський суд за місцем розгляду справи третейським судом.

З системного аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що визнання третейської угоди недійсною віднесено до повноважень саме компетентного суду в розумінні статті 2 Закону України "Про третейські суди", тобто, суду, який вирішує питання про видачу виконавчого документу на примусове виконання рішення третейського суду або про скасування рішення третейського суду.

Перевіривши відповідність третейської угоди правилам, встановленим статтею 12 Закону України "Про третейські суди", суд встановив, що договір про надання послуг від 27.03.2014 №П31-03/2014 містить дві взаємовиключні умови, а саме: пункт 9.2, за яким суперечка, неврегульована сторонами, підлягає передачі на розгляд і вирішення до господарського суду відповідно до чинного законодавства та на останньому аркуші зазначеного договору знаходяться додаткові умови, які містять третейське застереження.

Окрім цього, зміст та форма даного третейського застереження не містить відомостей про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди та посилання, яке робить третейську угоду частиною договору.

Також суд встановив, що додаткова угода від 27.03.2014, яка начебто є третейською угодою і поширює свою дію на правовідносини за договором про надання послуг від 27.03.2014 №П31-03/2014, була укладена до іншого договору про надання послуг, а саме: до договору №П30-03-/2014.

Враховуючи невідповідність третейської угоди вимогам цивільного законодавства, суд визнає дану угоду недійсною та відмовляє в задоволенні заяви Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу Лебедин про видачу наказу на рішення Третейського суду у складі третейського судді Гаврилюка Сергія Васильовича від 19-26.12.2014 у справі №19-26/12-14.

Окрім того суд встановив, що рішенням господарського суду Одеської області від 02.03.2016 у справі №916/4766/15 за позовом Дочірнього підприємства Інфоазот до ТОВ "ОСОБА_2 Сервіс" та Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу Лебедин, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.05.2016, визнано недійсним договір 13.09.2014 між ТОВ "ОСОБА_2 Сервіс" (первісний боржник) та ДП "Інфоазот" (новий боржник) про переведення боргу за договором від 27.03.2014 №П31-03/2014 (т. 2 арк с. 28-30, 52-57)

Від Дочірнього підприємства Інфоазот надійшло клопотання про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу господарського суду Київської області №911/4647/15 від 19.11.2015 на стягнення з Дочірнього підприємства Інфоазот на користь Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу Лебедин суми основного боргу в розмірі 154273,00грн та 308 546,00грн.

Частиною 2 статті 117 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду, який видав наказ, за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню.

Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково (частина 4 статті 117 Господарського процесуального кодексу України).

Беручи до уваги відмову в задоволенні заяви Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу Лебедин про видачу наказу на рішення Третейського суду у складі третейського судді Гаврилюка Сергія Васильовича від 19-26.12.2014 у справі №19-26/12-14 суд визнає таким, що не підлягає виконанню наказ №911/4647/15 від 19.11.2015 на стягнення з Дочірнього підприємства Інфоазот на користь Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу Лебедин суми основного боргу в розмірі 154 273,00грн та неустойки 308 546,00грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 86, 117, 12211,Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Заяву Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу Лебедин про видачу наказу на рішення Третейського суду у складі третейського судді Гаврилюка Сергія Васильовича від 19-26.12.2014 у справі №19-26/12-14 за позовом Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу Лебедин до Дочірнього підприємства Інфоазот про стягнення боргу у сумі 154 273,00грн та неустойки у розмірі 308 546,00 грн. залишити без задоволення.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню наказ №911/4647/15 від 19.11.2015 на

стягнення з Дочірнього підприємства Інфоазот на користь Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу Лебедин суми основного боргу в розмірі 154 273,00 грн та неустойки 308 546,00грн.

Суддя Шевчук Н.Г.