ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2016 р. Справа №917/33/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Івакіна В.О., суддя Медуниця О.Є.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 04.01.2016 року;

відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за довіреністю №444 від 12.07.2016 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Лубенської міської ради, м.Лубни, (вх.№1657П/1-40) на рішення господарського суду Полтавської області від 25.04.2016 року по справі №917/33/16,

за позовом Лубенської міської ради, м.Лубни,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Лубни, Полтавська область,

про стягнення 263477,71 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року Лубенська міська рада звернулася до господарського суду Полтавської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, в якому просило суд стягнути з останнього на свою користь 263477,71 грн. збитків за користування з 02.02.2011 року по 28.07.2015 року без правоустановчих документів земельними ділянками, розташованими в м.Лубни по вул. Урицького, 1а та 1б загальною площею 0,1697 га та по вул. Урицького, 2, площею 0,1531 га.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.04.2016 року по справі №917/33/16 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Бунякіна Г.І., суддя Тимошенко К.В., суддя Тимощенко О.М.) у позові відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 25.04.2016 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідач понад пять років користується земельною ділянкою без оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку відповідно до Закону. Відповідне є порушенням за яке згідно з Порядком визначення та відшкодування збитків територіальній громаді міста Лубни в особі Лубенської міської ради нараховуються та стягуються збитки.

Скаржник вказує, що не оформлення права користування земельною ділянкою, не внесення орендної плати за користування землею є прямим порушенням норм земельного, податкового та цивільного законодавства України, не виконанням рішень органу місцевого самоврядування та нанесенням збитків за шкоду спричинену не внесенням загальнообовязкового платежу до міського бюджету.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 року апеляційну скаргу Лубенської міської ради прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У судовому засіданні 13.07.2016 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити.

Відповідач письмового відзиву не надав, однак, у судовому засіданні представники відповідача зазначили, що згодні з рішенням господарського суду першої інстанції, вважають його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просять оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у січні 2016 року Лубенська міська рада звернулася до господарського суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, в якій просила стягнути з останньої 263477,71 грн. збитків за користування з 02.02.2011 року по 28.07.2015 року без правоустановчих документів земельними ділянками, розташованими в м.Лубни по вул. Урицького, 1а і 1б загальною площею 0,1697 га та по вул. Урицького, 2, загальною площею 0,1531 га.

Як вказує позивач, громадянка України ОСОБА_5 (м. Лубни, Полтавська область), маючи статус субєкта підприємницької діяльності з 1997 року (свідоцтво №3543 про державну реєстрацію СПД від 31.07.1997 року) є власником нежитлових приміщень:

- 1) загальною площею 210,6 кв.м., що розташоване за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Урицького, 1а. Право власності на цей обєкт відповідач набув шляхом приватизації на аукціоні за договором купівлі-продажу нерухомого майна №129, посвідченого нотаріально 29.03.2005 року;

- 2) загальною площею 77,7 кв.м., що розташоване за адресою: Полтавська область, м.Лубни, вул. Урицького, 1б. Право власності на цей обєкт відповідач набув шляхом приватизації на аукціоні за договором купівлі-продажу нерухомого майна №130, посвідченого нотаріально 29.03.2005 року;

- 3) загальною площею 751,4 кв.м., що розташоване за адресою: Полтавська область, м.Лубни, вул. Урицького, 2. Право власності на цей обєкт відповідач набув шляхом приватизації за викупом орендаря за договором купівлі-продажу нерухомого майна №215, посвідченого нотаріально 29.04.2009 року. До останньої дати приватний підприємець ОСОБА_5 це приміщення орендувала за умовами договору №59 оренди нежитлового приміщення від 01.07.2005 року.

Після відповідного звернення набувача нерухомого майна, що розміщене по вул. Урицького, 1а і 1б в м.Лубни та орендаря нерухомого майна вул. Урицького, 2 в м.Лубни, рішенням Лубенської міської ради від 21.10.2005 року «Про вилучення, надання земельних ділянок, оформлення права користування земельними ділянками для потреб підприємствам, установам, організаціям та громадянам (в тому числі субєктам підприємницької діяльності)», приватному підприємцю ОСОБА_5, яка мешкає в АДРЕСА_1, була:

- затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання договору оренди земельних ділянок: а) загальною площею 0,1697 га по вул. Урицького, 1а і 1б, б) загальною площею 0,1531 га по вул. Урицького, 2;

- передані в оренду на 5 років земельні ділянки за зазначеними адресами та згаданих вище розмірах за цільовим призначенням землі іншої промисловості та землі комерційного використання.

По закінченню терміну дії договорів оренди землі відповідач з клопотанням про продовження терміну їх дії не зверталася; орендна плата до місцевого бюджету не вносилася, про що підтвердила в своєму листі від 08.04.2015 року №209/9/16-18-15-02-35 Лубенська ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області.

Позивач вказує, що за даними Управління Дерземагентства у Лубенському районі (лист від 10.04.2015 року №318-1602-0.6-1429/2-15) земельні ділянки за спірними адресами не зареєстровані; технічна документація із землеустрою, яка виготовлена на земельну ділянку по вул. Урицького, 1а та 1б землевпорядною організацією ТОВ «Інвентземсервіс», належним чином не оформлена; відомостей щодо виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку по вул. Урицького, 2 не має.

В подальшому, комісією по визначенню збитків власникам та землекористувачам 28.07.2015 року складено акт, відповідно до якого розмір збитків, нанесених ФОП ОСОБА_5 міському бюджету за користування земельними ділянками (по вул. Урицького, 1а, 1б, 2) без правоустановчих документів та не внесення плати за користування землею в період: з 02.02.2011 року по 28.07.2015 року, становить загальну суму в 263477, 71 грн.

Таким чином, позивач з посиланням на ст. ст. 93, 116, 152 (п.2), 156 (п. д ч. 1), 157 Земельного кодексу України, п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України, ст.ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постанову Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» та рішення Лубенської міської ради від 14.02.2014 року, яким затверджено Порядок визначення та відшкодування територіальній громаді міста Лубни в особі Лубенської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

25.04.2016 року судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення з посиланням на те, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується із таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Підстави виникнення цивільних прав та обовязків (господарських зобовязань) визначені, відповідно, ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України. Ними, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (ст. 11 ч. 2 п. 3 Цивільного кодексу України), заподіяння шкоди субєкту господарювання (ст. 174 ч. 1 абз. 4 Господарського кодексу України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав (п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Статтею 13 Конституції України, частини 4, 5 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з ч. 1 ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч. 1 цієї статті особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, відповідно до ч. 2 цієї статті, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Частиною 1 ст. 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З огляду на приписи статті 182, частини другої статті 331, статті 657 Цивільного кодексу України, набувач нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно.

Земельним кодексом України також встановлено, що:

- власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152);

- захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків (п. «ґ» ч. 3 ст. 152);

- землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п.п. «б», «д» ст. 156);

- відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.ч. 1, 2 ст. 157).

У розрізі зазначеної норми Земельного кодексу України діє Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 19.04.1993 року №284 (з урахуванням змін до нього), п. 1 якого кореспондує положенням ст. 156 Земельного кодексу України - власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок; у п. 3 цього Порядку вказано, що відшкодуванню підлягають, зокрема, збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

При цьому, дається визначення неодержаному доходу, як доходу, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведенням її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

У п. 3.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» господарським судам розяснено, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини). У розгляді таких справ господарські суди мають докладно з'ясовувати причини не оформлення чи несвоєчасного оформлення відповідного землекористування та обставини, пов'язані із вжиттям господарюючими суб'єктами усіх залежних від них заходів щодо одержання документів, які посвідчують право землекористування. При цьому суду слід враховувати вимоги частини другої статті 120 ЗК України, якою передбачено що у разі коли жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Якщо у розгляді справи буде з'ясовано обставини, зазначені в абзаці третьому підпункту 3.4 пункту 3 цієї постанови, і що суб'єкт господарювання вживав необхідних заходів до оформлення свого права землекористування, то відсутність у нього переоформлених на його ім'я правовстановлюваних документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою для звернення до суду з позовом у даній справі є відсутність оформлених між сторонами договорів оренди землі, як і їх поновлення, та не оплата в період 2011-2015 роки за користування земельними ділянками під обєктами нерухомості, придбаними у власність відповідачем ФОП ОСОБА_5

Так, як вже зазначалося, за договорами купівлі-продажу: №129 та №130 від 29.03.2005 року, №215 від 29.04.2009 року, посвідчених нотаріально, громадянка України ОСОБА_5 - мешканка міста Лубни Полтавської області, маючи на момент вчинення правочинів статус субєкта підприємницької діяльності з 1997 року (свідоцтво №3543 про державну реєстрацію СПД від 31.07.1997 року) придбала у територіальної громади м.Лубни в особі Лубенської міської ради (як представницького органу громади) у власність нерухоме майно нежитлові приміщення: (1) загальною площею 210, 6 кв.м, що розташоване за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Урицького, 1а; (2) загальною площею 77,7 кв.м, що розташоване за адресою: Полтавська область, м.Лубни, вул. Урицького, 1б; (3) загальною площею 751,4 кв. м, що розташоване за адресою: Полтавська область, м.Лубни, вул. Урицького, 2. Пунктом 1.5 цих договорів зазначено, що земельна ділянка, на якій розташований обєкт, до його складу не входить, питання користування земельною ділянкою покупцем вирішується самостійно в межах чинного законодавства.

За наданими позивачем документальними доказами, земельні ділянки під спірними обєктами нерухомості є власністю територіальної громади м.Лубни. Докази про попереднє землекористування та його умови (до моменту відчуження нежилих приміщень за спірними адресами відповідачу) відсутні.

Орендна плата є договірною величиною. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства (п.288.1 Податкового кодексу України).

За ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендодавцями земельних ділянок, за ст. 93 Земельного кодексу України, є їх власники або уповноважені ними особи.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року №220 затверджено Типовий договір оренди землі.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону (ст. 16 Закону України «Про оренду землі»).

Рішенням тридцять другої сесії четвертого скликання Лубенської міської ради від 21.10.2005 року була затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання договорів оренди земельних ділянок несільськогосподарського призначення: загальною площею 0,1697 га по вул. Урицького, 1а та 1б, загальною площею 0,1531 га по вул. Урицького, 2 в м.Лубни та передані ці земельні ділянки в оренду терміном на 5 років приватному підприємцю ОСОБА_5 за цільовим призначенням землі іншої промисловості та землі комерційного використання.

Саме з зазначеної дати - 21.10.2005 року розпочався відлік для орендодавця ради (оскільки саме він, за наведеного вище, зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку) розпочати процедуру оформлення договірних відносин щодо оренди земельної ділянки за спірною адресою в порядку п. 3 ст. 179 Господарського кодексу України та п. 2 ст. 181 цього ж кодексу, будучи, крім іншого, зацікавленим в надходженні коштів до бюджету та маючи всі вихідні дані (затверджену техдокументацію) щодо земельної ділянки як сформованого обєкта матеріального світу та Типовий договір оренди землі, закріплений на законодавчому рівні.

Згідно розділу 4 Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, форма щодо якої закріплена була за наказом Держкомзему України №174 від 02.07.2003 року «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель», який діяв на час прийняття зазначеного рішення Лубенської міської ради, розділ книги ААА 006262, том №1, на стор. 000008 під номерами рядків 85 та 86 зареєстровано два договори оренди землі з ОСОБА_5 під №85 на земельну ділянку по вул. Урицького 1а, 1б площею 0,1697 га землі іншої промисловості та під №86 на земельну ділянку по вул. Урицького, 2 площею 0,1532 га землі комерційного призначення. Дата реєстрації 01.02.2006 року. Термін договору оренди 5 років, тобто до 01.02.2011 року. Ця обставина відповідачем не спростовується. У той час, ані позивач, ані відповідач копій відповідних договорів не надали.

Автоматична пролонгація договору оренди землі за станом на 01.02.2011 року за чинним земельним законодавством не була передбачена. Тому відмічені договори оренди землі є такими, що припинили свою дію. Належні та допустимі докази користування де-факто відповідачем після закінчення дії договорів оренди землі земельними ділянками за спірними адресами позивач не надала, а акт обстеження комісії від 22.07.2015 року, на який послався позивач, таких даних не містить.

Лубенська міська рада, за приписами ст. 33 Закону України «Про оренду землі», в редакції що діяла на момент закінчення дії договорів оренди землі №85 та №86, не була позбавлена ініціативи як орендодавець поновити їх дію, в тому числі в судовому порядку.

Замість договірного оформлення (в т.ч. і поновлення) земельних відносин з ФОП ОСОБА_5 (набувачем права в 2005 та 2009 роках на земельні ділянку в порядку ст. 120 Земельного кодексу України) позивач у 2014 році, а саме 14.02.2014 року приймає рішення, яким затверджує Порядок визначення та відшкодування територіальній громаді міста Лубни в особі Лубенської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, і застосовує його щодо правовідносин на минулий час, що суперечить загальним нормам права.

Суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вірно зазначив, що приведений Лубенською міською радою розмір збитків, що складає ціну позову, не є обґрунтованим, оскільки визначений без урахування тієї обставини, що орендна плата є договірною величиною, нормативна грошова оцінка є підставою для внесення змін в умови договору, а не складовою у визначенні збитків. При цьому, позов заявлено за відсутністю належних та допустимих доказів щодо фактичного користування земельними ділянками відповідачем після сплину дії договорів оренди землі в 2011 році, тобто не доведено наявності всіх чотирьох складових елементів для притягнення до відповідальності за порушення. Також, важливою обставиною є те, що власником споруд та будівель на спірних земельних ділянках є ОСОБА_5 як громадянка України, а не як фізична-особа підприємець.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Лубенської міської ради не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області від 25.04.2016 року по справі №917/33/16 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Лубенської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 25.04.2016 року по справі №917/33/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 15 липня 2016 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Медуниця О.Є.