КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р. Справа№ 910/5873/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

в судове засідання з'явився прокурор Колодяжна А.В. - посв. від 04.11.2015 року № 0036177

за участю представників

від позивача: Рог О.В. - дов. від 12.04.2016 року № 225-КМГ-1265

від відповідача: Снігур Д.С. - дов. від 12.05.2016 року б/н

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Ю.П.П." на рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2016 року

у справі № 910/5873/16 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №1 м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (м. Київ)

до Приватного акціонерного товариства „Ю.П.П." (м. Київ)

про внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернувся Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №1 м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Приватного акціонерного товариства „Ю.П.П." про внесення змін до договору орендної земельної ділянки, укладеного між Київською міською радою (далі - КМР) та Приватним акціонерним товариством „Ю.П.П." (далі - ПрАТ „Ю.П.П."), зареєстрованого у книзі записів державної реєстрації договорів від 21.01.2003 року № 79-6-00087 та викласти п. 2.2 цього договору в наступній редакції: „Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% (три відсотки) від її нормативної грошової оцінки".

Рішенням від 16.05.2016 року господарський суд міста Києва позов задовольнив. Вніс зміни до договору оренди земельної ділянки від 27.12.2002, укладеного між Київською міською радою та Приватним акціонерним товариством „Ю.П.П." та зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблений запис 21.01.2003 за № 79-6-00087 у книзі записів державної реєстрації договорів, виклав п. 2.2 договору оренди земельної ділянки від 27.12.2002 в наступній редакції: „Річна оренда плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3 % (три відсотки) від її нормативної грошової оцінки" та стягнув з ПрАТ „Ю.П.П." судовий збір у розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ПрАТ „Ю.П.П." звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2016 року у справі № 910/5873/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 1 міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2016 року апеляційну скаргу ПрАТ „Ю.П.П." було прийнято до провадження колегією судів в складі: головуючий суддя Гаврилюк О.М, судді: Сулім В.В., Коротун О.М.та призначено справу до розгляду.

В зв'язку з перебуванням судді учасника колегії Коротун О.М. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.06.2016 року було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Сулім В.В., Майданевич А.Г.

В судовому засіданні 21.06.2016 року оголошувалася перерва до 07.07.2016 року.

В судовому засіданні 07.07.2016 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги. Прокурор та представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечували, проте правом, наданим ст. 96 ГПК України, не скористалися та відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. В позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів держави і обґрунтовує необхідність їх захисту (ч. 2 ст. 2 ГПК України).

Конституційний Суд України в рішенні від 08.04.1999 року № 3-рп/99 визначив, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави; обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення КСУ визначено, що під поняттям „орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади.

У п. 5 мотивувальної частини рішення КСУ передбачено, що орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, фактично є позивачем у справі, порушеній за позовною заявою прокурора, і на підставі ч. 1 ст. 21 Арбітражно-процесуального кодексу України є стороною в арбітражному процесі, цей орган здійснює процесуальні дії відповідно до вимог ст. 22 Арбітражного процесуального кодексу України України.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом власності Українського народу, від імені якого права власності здійснюють органи державної влади та органи державної влади і місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, в редакції Закону України від 06.09.2012 року № 5245-VI, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, в редакції Закону України від 03.06.2008 року № 309-VI, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року № 280/97-ВР вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до положень ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до п. „в" ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

За вказаних підстав суд вважає, що прокурор вірно визначив Київську міську раду в якості органу, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, які є предметом розгляду даного спору.

07.12.2002 року Київська міська рада (орендодавець) та Закрите акціонерне товариство „Ю.П.П." (в подальшому змінено найменування на Приватне акціонерне товариство „Ю.П.П.", орендар) уклали договір оренди земельної ділянки, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблений запис 21.01.2003 року за № 79-6-00087 у книзі записів державної реєстрації договорів, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 26.09.2002 року № 19/179 передає, а орендар приймає у довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку, місце розташування якої Столичне шосе, 100 у Голосіївському районі міста Києва, розміром 3,8649 га для реконструкції з розширенням, експлуатації та обслуговування промислового комплексу по виробництву санітарно-гігієнічних виробів у межах, які перенесені в натуру (на місцевість і зазначені на плані, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 договору від 07.12.2002 року за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцеві орендну плату у грошовій формі, незалежно від результатів своєї діяльності.

Згідно з п. 2.2 договору від 07.12.2002 року річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 1,5 відсотка від її грошової оцінки.

В п. 2.3 договору від 07.12.2002 року сторони узгодили, що розмір орендної плати може змінюватися за згодою сторін (шляхом внесення змін до цього договору), за винятком випадку, передбаченого пунктом п'ятим цього договору. Пропозиції про перегляд розміру орендної плати надсилаються не частіше, ніж один раз на квартал і розглядаються відповідно до законодавства. Відсутність відповіді на таку пропозицію не означає погодження такої пропозиції.

Згідно п. 5 договору від 07.12.2002 року орендодавець має право в односторонньому порядку (шляхом надсилання орендареві повідомлення через податкові органи або через інший уповноважений на це орган) збільшити розмір орендної плати у випадку, коли внаслідок змін у законодавстві орендна плата стане меншою від розміру земельного податку.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про оренду землі" від 06.10.1998 року № 161-XIV, в редакції Закону України від 02.10.2003 року № 1211-IV, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата (абз. 4 ч. 1 ст. 15 Закону України „Про оренду землі").

Згідно із статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, установлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

П. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до п. 288.5 ст. 288 ПК України, в редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки (п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України).

28.02.2013 року Київрада прийняла рішення № 89/9146, яким внесла зміни до договору оренди з відповідачем зміни, встановивши річну орендну плату у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Дане рішення було опубліковано 02.04.2013 року у газеті Київради „Хращатик" та на офіційному веб-сайті Київради www.kmr.gov.ua.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 30 Закону України „Про оренду землі", в редакції Закону України від 02.10.2003 року № 1211-IV, визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення такої згоди спір вирішується в судовому порядку.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість зміни умов договору оренди землі за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом.

Оскільки сторонами в договорі оренди передбачено можливість збільшення розміру орендної плати (п. 2.3), а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

До такого ж висновку дійшов і Верховний Суд України в постанові від 04.07.2011 року по справі господарського суду Донецької області № 41/81пд.

Враховуючи те, що Податковий кодекс набрав чинності з 01.01.2011 року, а за цей час позивач доручив Департаменту земельних ресурсів лише 1 раз звернутися до відповідача про приведення розміру орендної плати у відповідність до законодавства (лист від 15.07.2013 року № 05704-14948), то прокурор правомірно став здійснювати представництво в суді законних інтересів держави відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру", оскільки орган місцевого самоврядування неналежним чином здійснює захист цих інтересів.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Київради до ПрАТ „Ю.П.П." є обґрунтованими, доведеним та підлягають задоволенню.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Ю.П.П." на рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2016 року № 910/5873/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2016 року № 910/5873/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/5873/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич