ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р.Справа № 922/1299/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО люкс", Закарпатська область, с. Завидово
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, Харківська область, с. Красна Поляна
про про стягнення коштів в розмірі 30064,05 грн.
за участю :

Представника позивача - не з'явився;

Представника відповідача - ОСОБА_2 свідоцтво НОМЕР_2 від 31.05.2000 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТО люкс" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення основної заборгованості за послуги перевезення в розмірі 26700,00 грн., пені в розмірі 3025,51 грн., 3% річних в розмірі 206,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 134,53 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за Договором перевезення вантажу автомобільним транспортом №000127 від 18.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.04.2016 року за позовною заявою було порушено провадження по справі № 922/1299/16 та призначено її до розгляду.

22 червня 2016 року відповідач надала до суду відзив на позов (вх.№20669), в якому зазначила, що 05 грудня 2015 року та 18 грудня 2015 року вона - ФОП ОСОБА_1, отримала від Приватного підприємства "Палетна Торгова компанія" (яке є власником та відправником вантажу) два окремих замовлення б/н на перевезення вантажу автомобільним транспортом, що є формою одноразового договору на перевезення вантажів та здійснила перевезення вантажів в інтересах цього підприємства. Однак, на теперішній час ПП "Палетна Торгова компанія" за надані послуги не розрахувалося, а відтак у відповідача виникло господарське зобов'язання перед позивачем - ТОВ "Авто люкс".

Відповідач також вказала на те, що для спонукання Приватного підприємства "Палетна Торгова компанія" до належного виконання своїх господарських зобов'язань, вона подала до Господарського суду м. Києва позовну заяву про стягнення заборгованості за надані послуги. У зв'язку з тим, що зобов'язання відповідача по сплаті послуг перед ТОВ "Авто люкс" взаємопов'язані з господарськими зобов'язаннями ПП "Палетна Торгова компанія" перед відповідачем, оскільки вони є кінцевим вигодонабувачем за цими перевезеннями, ФОП ОСОБА_1 просить суд у відповідності до ст. 79 ГПК України зупинити провадження у справі №922/1299/16, до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається Господарським судом м. Києва.

Крім того, з огляду на викладені обставини, 22 червня 2016 року відповідач звернулася до суду з клопотанням, в якому просить суд залучити до участі у справі Приватне підприємство "Палетна Торгова компанія" в якості належною відповідача (вх.№20676).

Надані відповідачем клопотання були прийняті судом до розгляду.

Представник відповідача, який брав участь в судовому засіданні 04.07.2016 року, надані раніше клопотання підтримував та просив суд їх задовольнити.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження по справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Втім, до поданого клопотання про зупинення провадження у даній справі відповідачем не було надано жодного доказу того, що що Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом ФОП ОСОБА_1, яка пов"язана з даною справою, а відтак, суд вважає його необґрунтованим та безпідставним, а тому відмовляє в його задоволенні.

Щодо клопотання відповідача про залучення до участі у справі Приватного підприємства "Палетна Торгова компанія" в якості належною відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.11р. №18 Господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона.

Заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано, то господарський суд у залежності від конкретних обставин справи вчиняє одну з таких дій: 1) розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач не є належним; 2) залучає до участі у справі з власної ініціативи іншого відповідача згідно з частиною першою статті 24 ГПК. При цьому в останньому із зазначених випадків: господарський суд зобов'язує позивача згідно з частиною другою статті 56 ГПК надіслати відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, а в разі невиконання цього обов'язку у встановлений судом строк залишає позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Розглянувши вищевказане клопотання, суд вважає за вважає за необхідне відхилити його з огляду на необгрунтованість та відсутність згоди позивача щодо зміни первісного відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, додаткових заяв, клопотань та документів в обгрунтування своєї правової позиції не надав.

Представник відповіда проти позову заперечував у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Надав пояснення по суті справи.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТО люкс" (Експедитор) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Перевізник) 18 грудня 2015 року був укладений Договір перевезення вантажу автомобільним транспортом №000127, відповідно до умов якого Експедитор за дорученням та за рахунок Замовника приймає на себе зобов"язання по організації перевезення та експедирування грузів Замовника шляхом залучення транспортного засобу у третьої особи (Перевізник), здійснюючого безпосередньо перевізку грузів по території України, а також стран ближнього та дальнього зарубіжжя.

В межах укладеного Договору сторонами було затверджено Заявку № 000201 від 18.12.2015 року на перевезення вантажу автомобільним транспортом по маршруту Київ-Чоп-5643 Belmegyer автомобілем НОМЕР_1 / НОМЕР_3. Вартість наданих послуг згідно вказаної Заявки складає 22500,00 грн.

На виконанняТОВ «Автолюкс» було здійснено перевезення вантажу належним чином, про що свідчать міжнародна

Згідно з умовами Договору та Заявки № 000201 Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТО люкс" належним чином було здійснено перевезення вантажу відповідача за маршрутом Україна / м.Київ - Угорщина / м.Белмегіер, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СMR №097269. Разом з тим, по вищезазначеному перевезенню позивач виставив відповідачу рахунок за транспортні послуги по перевезенню вантажів № 1 від 22.12.2015 року на суму 26700,00 грн.

Відповідно до умов Заявки № 000201 від 18.12.2015 року оплата повинна була здійснена Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 протягом 10 банківських днів з моменту отримання документів по перевезенню.

Проте на даний час Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 надані позивачем транспортні послуги оплачені не були. Таким чином її заборгованість перед позивачем складає 26700,00 грн., у звязку з чим, ТОВ "АВТО люкс" звернулось суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи та спірним правовідносинам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі статтями 4, 173-175 і частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 909 Цивільного кодексу України та статтею 307 Господарського кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (стаття 193 Господарського кодексу України).

Згідно статтей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що вказана сума заборгованості відповідачем не оспорена, відповідач не надав суду доказів про погашення боргу, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги позивача в частині стягнення боргу в розмірі 26700,00 грн. є обгрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, посилаючись на порушення відповідачем зобов"язань за Договором перевезення вантажу автомобільним транспортом №000127 від 18.12.2015 року, просить стягнути з нього інфляційні втрати в розмірі 132,54 грн., 3% річних у розмірі 206,00 грн., а також пеню в розмірі 3025,51 грн.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунки позивача в частині стягнення інфляційниї втрат в розмірі 132,54 грн., дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок позивача є вірним та підлягає задоволенню.

Також судом здійснено перевірку правильності нарахування та періоди нарахування позивачем 3% річних в розмірі 206,00 грн. та встановлено, що позивачем допущено помилку при здійсненні даного розрахунку, а задоволенню підлягає 195,31 грн..

Щодо стягення з відповідача 3% річних в розмірі 10,69 грн., суд відмовляє в їх задоволенні, як безпідставно нарахованих.

Розглядаючи питання щодо стягнення з відповідача пені та даючи правову оцінку вказаним вимогам, суд виходить з того, що у спірному Договорі перевезення вантажу автомобільним транспортом №000127 від 18.12.2015 року розмір та базу нарахування пені не визначено, а відтак зазначає наступне.

Як роз'яснено в абзацах 3,4 п.2.1 та п.2.2 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини. Господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім ч.2 ст.231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Разом з тим, відповідно до ст. 547 та п.1 ч.2 ст. 551 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи не вбачається та сторонами не доведено укладення між сторонами у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання відповідачем грошового зобов'язання у вигляді неустойки (пені), а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення пені, нарахованої позивачем.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За таких обставин, чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання грошових зобов'язань, що виникли з Договору перевезення вантажу автомобільним транспортом №000127 від 18.12.2015 року, шляхом позадоговірного встановлення пені, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні.

З огляду на вказані обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за Договором перевезення вантажу автомобільним транспортом №000127 від 18.12.2015 року суд визнає частково обґрунтованими, а підставою для подання даного позову є неналежне виконання відповідачем його грошових зобов'язань за вказаним Договром, суд вважає за необхідне відповідно до приписів частини другої статті 49 Господарського процесуального кодексу України покласти судові витрати в розмірі 1 378,00 грн. на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 44, 49, ст.ст. 82-85, Господарського процесуального кодексу України -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 область (юридична адреса : АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_4) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО люкс", Закарпатська область (юридична адреса: 89667, Закарпатська область, Мукачівський район, с. Завидово, вул. Кірова, 35, поштова адреса: 89600 Закарпатська область, м, Мукачево, вул. Автомобілістів, 20, ) основну заборгованість в розмірі 26 700,00 грн., 3% річних в розмірі 195,31 грн., інфляційні втрати у розмірі 134,53 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн..

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В частині вимог позивача про стягнення з відповідача 3025,51 грн. пені та 10,69 грн. -3% річних - в позові відмовити.

Повне рішення складено 11.07.2016 р.

Суддя Т.С. Денисюк

Справа №922/1299/16.