ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.07.16р. Справа № 904/4776/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіагал", м. Дніпропетровськ

за участю третьої особи-1, яка не заявляє вимог на предмет спору - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, м. Київ

про визнання договору про відступлення права вимоги від 29.01.2015р. недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Рудь І.А.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить:

1) визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 29.01.2015р., укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіагал";

2) застосувати до відносин сторін наслідки недійсності Договору про відступлення права вимоги від 29.01.2015р.:

- шляхом визнання АТ «Дельта-Банк» стороною (кредитором) за договором про надання споживчого кредиту від 21.05.2008р. № 0;

- шляхом визнання АТ «Дельта-Банк» стороною (кредитором) за Договором поруки від 26.04.2007р. №41/14/П14/07-СП;

- шляхом повернення на поточний рахунок ТОВ «ФК «Сіагал» грошових коштів у розмірі 4 000 грн. 00 коп.;

3) зобов'язати ТОВ «ФК «Сіагал» повернути АТ «Дельта-Банк» оригінал договорів переданих на виконання договору про відступлення права вимоги від 29.01.2015р.

Справа розглядається за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ОСОБА_1.

Ухвалою господарського суду від 10.06.2016р. порушено провадження у справі та призначений її розгляд в судовому засіданні 12.07.2016р.

02.07.2016р. на адресу суду надійшло клопотання позивача від 02.07.2016р. про розгляд справи у закритому судовому засіданні. Клопотання мотивоване тим, що в обґрунтування заявлених позовних вимог на підтвердження нікчемності правочинів, вчинених між АТ "Дельта банк" та ТОВ "ФК"Сіагал" банком будуть надаватися до суду документи, котрі становлять банківську таємницю.

Дослідивши матеріали справи на предмет знаходження в них інформації, що містить банківську таємницю, вивчивши доводи, викладені позивачем у поданому клопотанні та додані до нього документи, суд зазначає наступне.

Згідно із вимогами ст. 6 Конвенції «Про захист прав і свобод людини» 1950 року, перший протокол та протоколи № 1,4,6,7,9,10 та 11 до Конвенції (Рим, 4.ХI.1950): кожна людина при визначені її громадських прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Судова постанова оголошується прилюдно, але преса і відвідувачі можуть не допускатися до залу засідань протягом усього судового розгляду або якоїсь її частини з метою збереження моральних засад, громадського порядку, коли того вимагають інтереси захисту конфіденційності особистого життя сторін або у разі неминучої потреби, коли на думку суду, в особливих випадках привселюдність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Відповідно до приписів ст. 11 Закону України № 2453-VI від 07.07.2010р. «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, судові засідання та інформація щодо справ, які розглядаються судом, є відкритими, крім випадків, установлених законом. Ніхто не може бути обмежений у праві на отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа має право на вільний доступ до судового рішення в порядку, встановленому законом.

Інформація про суд, який розглядає справу, сторони спору та предмет позову, дату надходження позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення, стадії розгляду справи, місце, дату і час судового засідання, рух справи з одного суду до іншого є відкритою та підлягає невідкладному оприлюдненню на офіційному веб-сайті судової влади України, крім випадків, установлених законом.

Розгляд справ у судах відбувається відкрито, крім випадків, установлених законом. У відкритому судовому засіданні мають право бути присутніми будь-які особи. У разі вчинення особою дій, що свідчать про неповагу до суду або учасників судового процесу, така особа за вмотивованим рішенням суду може бути видалена із зали судового засідання. Учасники судового процесу, інші особи, присутні у залі судового засідання, представники засобів масової інформації можуть проводити в залі судового засідання фотозйомку, відео- та аудіозапис з використанням портативних відео- та аудіотехнічних засобів без отримання окремого дозволу суду, але з урахуванням обмежень, установлених законом. Трансляція судового засідання здійснюється з дозволу суду. Проведення в залі судового засідання фотозйомки, відеозапису, а також трансляція судового засідання повинні здійснюватися без створення перешкод у веденні засідання та здійсненні учасниками судового процесу їхніх процесуальних прав.

Розгляд справи у закритому судовому засіданні допускається за вмотивованим рішенням суду виключно у випадках, передбачених законом.

При розгляді справ перебіг судового процесу фіксується технічними засобами в порядку, встановленому законом.

Аналогічні приписи містяться у Законі України № 192-VIII від 12.02.2015р. «Про забезпечення права на справедливий суд», яким внесено зміни до Закону України «Про доступ до судових рішень» та ст. 2 "Відкритість судових рішень" викладено в такій редакції: «Рішення суду проголошується прилюдно, крім випадків, коли розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні. Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону. Якщо судовий розгляд відбувався у закритому судовому засіданні, судове рішення оприлюднюється з виключенням інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення».

Також статтею 44 ГПК України унормовано принцип гласності розгляду справ, а саме вказано, що розгляд справ у господарських судах відкритий, за винятком випадків, коли це суперечить вимогам щодо охорони державної, комерційної або банківської таємниці, або коли сторони чи одна з сторін обґрунтовано вимагають конфіденційного розгляду справи і подають відповідне клопотання до початку розгляду справи по суті. Про розгляд справи у закритому засіданні або про відхилення клопотання з цього приводу виноситься ухвала. Судовий процес фіксується технічними засобами та відображається у протоколі судового засідання у порядку, встановленому цим Кодексом.

На сьогодні правовий режим банківської таємниці в Україні визначається Цивільним кодексом України (далі - ЦК), а також Законом від 07.12.2000р. № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-III). У цьому Законі дано визначення поняття «банківська таємниця», встановлено механізм збереження та порядок її розкриття. Разом із тим встановлений законом режим банківської таємниці не має абсолютного характеру, оскільки у ньому також передбачені правомірні правові дії щодо розкриття такого виду інформації.

Саме на суд, як орган державної влади, що розглядає справи про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб відповідно до глави 12 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), покладено обов'язок у кожному конкретному випадку оцінити нагальну суспільну потребу в розкритті такої інформації.

Аналіз чинного законодавства дає підстави дійти висновку, що банківська таємниця належить до такого виду інформації з обмеженим доступом, як таємна інформація (різновид комерційної таємниці).

Згідно зі ст. 1076 ЦК банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених Законом № 2121-III. У цьому Законі питанням банківської таємниці та конфіденційності інформації присвячена глава 10.

Зокрема, у ст. 60 цього Закону поняття «банківська таємниця» визначено як: інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку

Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю. Інформація про банки чи клієнтів, отримана Національним банком України відповідно до міжнародного договору або за принципом взаємності від органу банківського нагляду іншої держави для використання з метою банківського нагляду або запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, чи фінансуванню тероризму, становить банківську таємницю.

До банківської таємниці належить й інформація про клієнтів іншого банку, навіть якщо їх імена зазначені у документах, угодах та операціях клієнта, оскільки ч. 4 ст. 62 цього ж Закону банку заборонено надавати таку інформацію.

Системний аналіз відповідного законодавства свідчить про те, що перелік відомостей, які становлять банківську таємницю, можна доповнити такими положеннями: персональними даними про діючих клієнтів банку, отриманими банком офіційно; відомостями про майно, яке перебуває на зберіганні в банку (про власника майна, перелік майна та його вартість, про види банківського збереження); інформацією про осіб, які хотіли стати клієнтами банку, але за наявності певних причин ними не стали; інформацією про клієнтів, які вже припинили свої відносини з банком.

Правова охорона прав власника банківської таємниці починається з моменту укладення в письмовій формі договору між клієнтом - з одного боку, та банківською установою - з іншого.

Основними суб'єктами права на банківську таємницю є її власники та утримувачі.

У Законі № 2121-III чітко не визначено, хто є власником банківської таємниці, а хто - утримувачем. Проте з урахуванням системно-логічного аналізу законодавства можна навести такі визначення: власник банківської таємниці - це клієнт банку, тобто фізична чи юридична особа, яка в процесі співпраці з банківською установою надала їй відомості, що можуть становити банківську таємницю; утримувач банківської таємниці - це особа, яка при виконанні своїх службових обов'язків отримує відомості, що становлять банківську таємницю. До утримувачів можна віднести: Національний банк України, банки та органи державної влади, перелік яких зазначено в пунктах 2 - 6 ч. 1 ст. 62 Закону N 2121-III. Цей перелік є вичерпним і може бути змінений лише на підставі закону.

Особи, винні в порушенні порядку розкриття та використання банківської таємниці, несуть відповідальність згідно із законами України.

Статтею 61 цього Закону встановлено, що органи державної влади, юридичні та фізичні особи, які при виконанні своїх функцій, визначених законом, або наданні послуг банку безпосередньо чи опосередковано отримали в установленому законом порядку інформацію, що містить банківську таємницю, зобов'язані забезпечити збереження такої інформації, не розголошувати цю інформацію і не використовувати її на свою користь чи на користь третіх осіб.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства та ту обставину, що позивачем до матеріалів справи в обґрунтування заявлених позовних вимог долучені документи, що становлять банківську таємницю, суд вважає за необхідне проводити розгляд справи у закритому засіданні.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. 6 Конвенції «Про захист прав і свобод людини »,1950 року, першим протоколом та протоколом № 1,4,6,7,9,10 та 11 до Конвенції ( Рим, 4.ХI.1950 ), ст. ст. 60, 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 1076 ЦК України, ст. ст. 44 , 86 ГПК України, господарський суд , -

УХВАЛИВ :

Здійснювати розгляд справи № 904/4776/16 у закритому судовому засіданні .

Суддя І.А. Рудь