ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 р. Справа № 909/366/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія", вул. Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, 76014

про стягнення 14572775,96 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - головний юрисконсульт, (довіреність №14-182 від 15.07.14),

від відповідача: 1. ОСОБА_2 - юрисконсульт, (довіреність №11 від 10.11.15),

2. ОСОБА_3 - начальник юридичного відділу, (

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" про стягнення 14572775,96 грн. В обґрунтування позовних позивач посилається на неналежне виконання умов договору купівлі- продажу природного газу №659/14-ТЕ-15 від 06.12.13 в частині оплати отриманого природного газу. Представник позивача в судовому засіданні повідомив суд про погашення відповідачем основної суми заборгованості позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задоволити.

Представники відповідача проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов вх.№7954/16 від 07.06.16 та додаткових поясненнях по справі вх.№9811/16 від 14.07.16. Представники зазначили, що станом на 14.07.16 основний борг перед позивачем погашено та подали докази оплати. Також вказали на те, що позивачем невірно нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати та долучили до матеріалів справи контррозрахунок. Крім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 99,9 % у зв"язку із збитковістю товариства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

06.12.13 між сторонами даного спору укладено договір № 659/14-ТЕ-15 купівлі-продажу природного газу (надалі договір).

24.01.14 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу природного газу № 659/14-ТЕ-15 від 06.12.13.

30.04.14 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору купівлі-продажу природного газу № 659/14-ТЕ-15 від 06.12.13.

Договір № 659/14-ТЕ-15 купівлі-продажу природного газу від 06.12.13 укладено у письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін, підписи засвідчено печатками сторін, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України; погоджено всі умови договору та досягнуто згоди щодо виконання умов останнього, отже дотримання положень такого договору є обов'язковим.

Пунктом 11.1. договору встановлено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 1.1. договору сторони погодили, що продавець зобов"язується передати у власність покупцю у 2014 році природній газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов"язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками(крім обсягів, що використовуються для виробничо- комерційної діяльності) (п.1.2. договору).

Приймання - передача газу, переданого Продавцем Покупцю у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання - передачі. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця (п.п.3.3.договору).

Порядок та умови проведення розрахунків визначені в розділі 6 договору.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. ст. 173, 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із приписами ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться у строк (термін) визначений у зобовязанні (ч. 1 ст. 530 ЦК України), оскільки зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

На виконання умов договору, позивач за період з січня 2014 року по грудень 2014 року поставив відповідачу природний газ на суму 15200282,03 грн., що підтверджується актами прийому передачі природного газу, які підписані сторонами та скріплені печатками, копії долучено до матеріалів справи.

Відповідач прийняті на себе договірні зобов"язання належним чином не виконував, оплату за отриманий природний газ вносив з порушенням строку вказаного в п.6.1 договору №659/14-ТЕ-15 від 06.12.13, що підтверджується випискою по операціях, копію якої долучено до матеріалів справи, внаслідок чого станом на 27.04.16 утворилась заборгованість в сумі 6739420,17 грн.

В процесі розгляду справи сторонами подано докази сплати суми основної заборгованості.

Розглянувши документи і матеріали, подані сторонами, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, суд приходить до висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення 6739420,17 грн. основного боргу, в зв'язку з погашенням відповідачем даної суми.

Як вбачається з платіжних доручень та акта звіряння розрахунків від 30.06.16 підписаного сторонами та скріпленого печатками підприємств, долучених до матеріалів справи, відповідач сплатив заборгованість за поставлений природний газ, згідно договору купівлі-продажу природного газу №659/14-ТЕ-15 від 06.12.13, після порушення провадження у справі, що є заявленою вимогою позивача та розцінюється судом як визнання ТзОВ "Станіславська теплоенергетична компанія" наявності боргу перед позивачем.

Зважаючи на добровільну сплату відповідачем заборгованості, предмет даного спору в сумі 6739420,17 грн. основної заборгованості відсутній, тому провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідач доказів своєчасного виконання грошового зобов"язання не надав, доводи позивача не спростував.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманого природного газу.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На підставі вказаних правових норм та пункту договору, позивач за період з 31.01.14 по 14.07.15 нарахував відповідачу пеню в сумі 2231474,34 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом з врахуванням ст.254 ЦК України та положень договорів про організацію взаєморозрахунків від 02.12.15 №152/375-в та від 22.12.15 №595/375-в перевірено правильність нарахування позивачем пені, яка згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менша за суму заявлену позивачем до стягнення та становить 911325,22 грн. та підлягає задоволенню. В решті суми пені слід відмовити.

Розглянувши клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" про зменшення пені на 99,9 %, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд

повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини, які вплинули на несвоєчасне виконання відповідачем зобов"язання, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов'язання, фінансовий стан останнього, а також те, що відповідач є збитковим підприємством, ступінь вини останнього, причини неналежного виконання зобов'язання, відсутність тяжких наслідків порушення зобов'язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, з метою реального виконання судового рішення, суд керуючись п. 3 ст. 83 ГПК України, вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача частково та зменшити розмір пені на 50% до 455662,61 грн.

Аналогічні позиції містяться у постанові Вищого господарського суду України від 29.07.15 в справі №914/106/15.

Згідно абз. 3 п. 2.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13 № 14, судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов"язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (ст.ст. 612, 625 ЦК України).

На підставі вказаної норми закону, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов"язання, позивачем за період з 31.01.14 по 15.12.15 нараховані 3% річних в сумі 383592,86 грн. та інфляційні втрати в сумі 5218288,59 грн. за період лютий 2014 року - листопад 2015 року.

Судом, на підставі ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи положення договорів про організацію взаєморозрахунків від 02.12.15 №152/375-в та від 22.12.15 №595/375-в, перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних нарахувань, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менші за суму заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення 3% річних у сумі 231623,40 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 2587527,41 грн. В решті суми нарахованих 3% та інфляційних втрат слід відмовити.

За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення в розмірі 3274813,42 грн., з яких 455662,61 грн. - пені, 231623,40 грн. - 3% річних та 2587527,41 грн. -інфляційних втрат.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 49 ГПК України, судові витрати понесені позивачем в зв"язку з розглядом справи, слід покласти на сторони пропорційно задоволених вимог. При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 1, п.5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення провадження) у справі.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.124 Конституції України, ст.ст. 173, 175, 193, 216, 230, 231,233, 265 ГК України, ст.ст. 509, 526, 546, 549, 551, 610, 611, 612, 625, 629, 714 ЦК України, керуючись ст.ст.4-7, 43, 49, 55, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"до товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" про стягнення 14572775,96 грн. задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія", вул. Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, 76014 (код 38162272) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001 (код 20077720) - 911325,22 (дев"ятсот одинадцять тисяч триста двадцять п"ять гривень двадцять дві копійки) - пені, 231623,40 (двісті тридцять одну тисячу шістсот двадцять три гривні сорок копійок)- 3 % річних, 2587527,41 (два мільйони п"ятсот вісімдесят сім тисяч п"ятсот двадцять сім гривень сорок одну копійку) - інфляційних втрат, а також 50294,00 (п"ятдесят тисяч двісті дев"яносто чотири гривні ) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення 6739420,17 (шість мільйонів сімсот тридцять дев"ять тисяч чотириста двадцять гривень сімнадцять копійок) - основного боргу провадження у справі припинити.

В частині позовних вимог про стягнення 1775811,73 (одного мільйона семисот сімдесяти п"яти тисяч восьмиста одинадцяти гривень сімдесяти трьох копійок) - пені, 2630761,18 (двох мільйонів шестисот тридцяти тисяч семисот шістдесяти однієї гривні вісімнадцяти копійок) інфляційних втрат та 151969,46 (ста п"ятдесяти однієї тисячі дев"ятиста шістдесяти дев"яти гривень сорока шести копійок) 3% річних - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.07.16

Суддя Максимів Т. В.