РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2016Справа №910/2326/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1

про стягнення 165 745,69 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Лащук Ю.В.

від відповідача: Купрієнко С.О.

від третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тигрес» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення 165 745,69 грн. суми страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.12.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тигрес» було укладено договір № 786/14-Тз/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту. За умовами вказаного договору відповідач взяв на себе зобов'язання компенсувати позивачу прямі збитки, які будуть наслідком настання таких подій за страховими ризиками: викрадення, збитки внаслідок ДТП, збитки внаслідок інших подій, а позивач зі своєї сторони зобов'язався сплатити страхові платежі у визначені договором суми та строки.

11.06.2015 року за участі водія Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес» ОСОБА_1 на автодорозі Джанкой-Феодосія-Керч сталася дорожньо- транспортна пригода внаслідок якої автомобіль НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, вартість відновлювальних робіт яких становить - 89 636,21 грн., яка складається з: сума основної заборгованості в розмірі -71 455,32 грн., пені за період з 06.07.2015 року до 08.02.2016 року в розмірі - 15 577,26грн., інфляційні втрати за період з 06.07.2015 року до 08.02.2016 року в розмірі - 1 323,31грн., 3% річних за період з 06.07.2015 року до 08.02.2016 року в розмірі - 1 280,32грн.

Також 15.09.2016 року за участі водія ОСОБА_1 на автодорозі Сімферополь-Алушта-Ялта сталася дорожньо- транспортна пригода внаслідок якої автомобіль НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, вартість відновлювальних робіт яких становить - 76 109,48 грн., яка складається з: сума основної заборгованості в розмірі -66298,67 грн., пені за період з 08.10.2015 року до 08.02.2016 року в розмірі - 8 221,04грн., інфляційні втрати за період з 08.10.2015 року до 08.02.2016 року в розмірі - 914,07грн., 3% річних за період з 08.10.2015 року до 08.02.2016 року в розмірі - 675,70грн.

Свої зобов'язання за договором № 786/14-Тз/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту від 18.12.2014 року виконав належним чином, а саме своєчасно та в повному обсязі вніс на поточний рахунок відповідача необхідні страхові платежі в розмірі 274 304,98 грн., натомість відповідач свої зобов'язання за договором № 786/14-Тз/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту від 18.12.2014 року відмовився виконувати в односторонньому порядку із підстав, що не передбачені договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 р. порушено провадження у справі № 910/2326/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.03.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

04.03.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» подало відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес» заперечує, посилаючись на те, що позивач не виконав свої обов'язки по договору № 786/14-Тз/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту від 18.12.2014 року, що створило страховику перешкоду у встановлені обставин пошкодження автомобілів.

У відповідності до п. 23.1.3 договору для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру збитків страхувальник зобов'язаний надати страховику довідку ДАІ про ДТП, встановленої форми.

Однак, позивач надав довідки «ДПС Государственной инспекции безопасности дорожного движения Министерства внутренних дел по Республике Крым». Надані позивачем довідки є неналежним доказом, оскільки мають форму встановлену наказом МВС Росії від 01.04.2011 року № 154, а тому згідно виходячи з положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.04.2016 року залучено до участі у розгляді даної справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1.

05.05.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення ОСОБА_1, в яких останній пояснив, що працює водієм у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тигрес» з 08.01.2014 року. До службових обов'язків відносить перевезення товарів Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес» територією Автономної Республіки Крим. Також пояснив, що дійсно 11.06.2015 року та 15.09.2015 року за його участі сталось дві дорожньо-транспортні пригоди, внаслідок чого автомобіль НОМЕР_1 та автомобіль НОМЕР_2 отримали механічні пошкодження.

Розгляд справи відкладався в порядку ст.ст. 77, 86 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 04.07.2016 року представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві.

Третя особа ОСОБА_1 до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Приймаючи до уваги, що учасники були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні.

У судовому засіданні 04.07.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

18.12.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тигрес» було укладено договір № 786/14-Тз/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту.

За умовами договору № 786/14-Тз/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту від 18.12.2014 року відповідач взяв на себе зобов'язання компенсувати позивачу прямі збитки, які будуть наслідком настання таких подій за страховими ризиками: викрадення, збитки внаслідок ДТП, збитки внаслідок інших подій, а позивач зі своєї сторони зобов'язався сплатити страхові платежі у визначені договором суми та строки.

Згідно п. 19.1 договору за умовами цього договору страховик бере на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних дій за страховими ризиками, що наведені у п. 19.2, які носять ознаки ймовірності та випадковості.

Згідно п. 19.2 договору до страхових ризиків відноситься:

19.2.1 викрадення; 19.2.2 збитки внаслідок ДТП; 19.2.3 збити внаслідок інших подій.

Згідно п. 21.1.2 договору страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки йому стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування та письмово інформувати вигодо набувача.

Згідно п. 21.2.1 страхувальник зобов'язаний своєчасно і в повному розмірі вносити страхові платежі виключно на поточний рахунок страховика відкритий у вигодонабувача та вказаний в п. 2 цього договору.

Згідно п. 21.2.2 страхувальник зобов'язаний виконувати всі умови договору та правил.

У відповідність до розділу 23 цього договору для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків страхувальник зобов'язаний надати страховику певні документи, в тому числі довідку ДАІ про ДТП, встановленої форми.

Згідно п. 25.4.6 страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник (його представник) не виконав обов'язків передбачених умовами п. 21.1, розділами 22 та 23 цього договору.

Як вбачається з витягу з наказу №4-К від 08.01.2014 року ОСОБА_1 прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів (код КП 8322,2) дільниці оптової торгівлі АР Крим з 08.01.2014 року.

Так, 11.06.2015 року за участі водія Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес» ОСОБА_1 на автодорозі Джанкой-Феодосія-Керч сталася дорожньо- транспортна пригода внаслідок якої автомобіль НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

15.09.2015 року за участі водія ОСОБА_1 на автодорозі Сімферополь-Алушта-Ялта сталася дорожньо- транспортна пригода внаслідок якої автомобіль НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Додатком № 1 до договору № 786/14-Тз/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту від 18.12.2014 року визначено перелік транспортних засобів, що підлягають страхуванню на умовах вказаного договору, у том числі автомобіль НОМЕР_1 та автомобіль НОМЕР_2.

Як вбачається з висновку №2015/2638 від 06.07.2015 року про вартість матеріального збитку до звіту про оцінку транспортного засобу Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI держномер НОМЕР_1, копія якого наявна в матеріалах справи, визначено у розмірі - 268 958,76грн. Вартість відновлювального ремонту КТЗ становить - 413 298,29 грн.

Згідно висновку № 2015/2704 від 12.10.2015 року про вартість матеріального збитку до звіту про оцінку транспортного засобу Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI держномер НОМЕР_2, копія якого наявна в матеріалах справи, визначено у розмірі - 73079,40грн. Вартість відновлювального ремонту КТЗ становить - 169 676,25 грн.

16.05.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про настання події, що мала місце 11.06.2015 року та має ознаки страхового випадку у зв'язку із заподіянням збитків внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_1, копія якої зберігається в матеріалах справи.

У відповідь на заяву про настання події 28.10.2015 року за вих. № 6/К/У Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Арсенал Страхування» направило лист Товариству з обмеженою відповідальністю «Тигрес» про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки в порушення вимог п. 23.1.3 договору позивачем було надано «определение о возбуждении дела об административном правонарушении».

17.09.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про настання події, що мала місце 15.06.2015 року та має ознаки страхового випадку у зв'язку із заподіянням збитків внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_2, копія якої зберігається в матеріалах справи.

У відповідь на заяву про настання події 28.10.2015 року за вих. № 5/К/У Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Арсенал Страхування» направило лист Товариству з обмеженою відповідальністю «Тигрес» про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки в порушення вимог п. 23.1.3 договору позивачем було надано «справку о дорожно-транспортном происшествии».

У відповідності до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

За змістом ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 627 Цивільного кодекс України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України встановлено, що угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином.

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Аналогічне положення містить ст.20 Закону України «Про страхування», відповідно до якої страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачені договором строки.

У відповідності до ст.25 Закону України «Про страхування» та ст.990 Цивільного кодексу України здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За приписами ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ч. 1ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За приписами ст.26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Дослідивши вказані вище докази, а саме довідки ДАІ про ДТП, які мають форму, встановлену наказом МВС Росії від 01.04.2011 року № 154, суд дійшов висновку, що доданими до матеріалів справи документами не підтверджується надання страхувальником страховику всіх документів, перелік яких передбачений розділу 23 договору № 786/14/Тз/Ц2 від 18.12.2014 року добровільного страхування наземного транспорту для прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування.

За таких обставин, судом встановлено, що позивачем належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не доведено факту виконання своїх обов'язків, що передбачено розділом 23 договору № 786/14/Тз/Ц2 від 18.12.2014 року добровільного страхування наземного транспорту.

При цьому, суд зазначає, що згідно п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при відмові в позові - на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 про стягнення 165 745,69 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 11.07.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.