РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2016Справа №910/7148/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мобільний експрес»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет»
простягнення 36 885,02 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Макушев С.О.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мобільний експрес» (надалі - ТОВ «Мобільний експрес») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» (надалі - ТОВ «Фудмаркет») про стягнення 36 885,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору поставки №NF від 11.01.2013 р. позивач поставив товар, а відповідач зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 19 042,78 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.04.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 18.05.2016 р.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 18.05.2016 р., 06.06.2016 р. та 29.06.2016 р. розгляд справи відкладався на 06.06.2016 р., 29.06.2016 р. та 04.07.2016 р. відповідно.

Представник позивача в судове засідання з'явився, на виконання вимог ухвал суду надав пояснення та по суті спору та додаткові докази по справі, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №781.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2013 р. між ТОВ «Мобільний експрес» (постачальник) та ТОВ «Фудмаркет» (покупець) був укладений договір поставки №NF (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставляти товари по цінах і в асортименті, вказаними в специфікації (додаток №1), разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем та підтверджених постачальником замовлень, а покупець зобов'язується приймати такі товари і оплачувати.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що ціни на товар, що постачаються, вказуються в специфікації і товарних накладних, які з моменту їх підписання є невід'ємною частиною договору. Ціни вказуються у національній валюті, включаючи ПДВ, а також вартість упаковки, маркування і доставки товарів постачальником у вказане в замовленні місце поставки.

За змістом п. 6.1 Договору підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару, є повне виконання постачальником своїх зобов'язань за договором. При наданні постачальником належним чином оформлених товарних і податкових накладних, протягом 5 днів з дати поставки товару, вказаного у транспортній накладній, що підтверджується проставлянням штампу «ТОВАР ОТРИМАНИЙ», покупець оплачує поставлений товар через 35 календарних днів з моменту реалізації товару.

На виконання умов Договору позивачем поставлявся, а відповідачем приймався та частково оплачувався товар, що підтверджується актом звіряння розрахунків станом на 01.01.2015 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі суму 19 042,78 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 4.3 Договору товар поставляється разом з транспортною накладною, а також зі всією товаросупровідною документацією (крім товарної та податкової), яка надається в оригіналах або належним чином засвідчених копіях, в строк виконання замовлення - узгоджений сторонами в додатку №2.

На підтвердження факту здійснення відповідачу поставок товару та існування заборгованості у розмірі 19 042,78 грн. позивачем долучено до матеріалі справи акт звіряння розрахунків станом на 31.03.2015 р., який містить підписи уповноважених представників сторін та відбитки печаток обох підприємств.

При цьому, акт звірки взаємних розрахунків, хоча і не є доказом виникнення прав і обов'язків, може і має оцінюватись судами у випадку сумнівів щодо існування правовідносин та виконання зобов'язання.

Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що наявні у матеріалах справи документи є первинними документами бухгалтерського обліку, належними та допустимими письмовими доказами, що підтверджують існування між сторонами спору зобов'язальних правовідносин, а також здійснення позивачем поставки продукції за Договором на користь відповідача.

Підписавши акт звірки взаємних розрахунків без зауважень, відповідач вчинив дії, що підтверджують існування правовідносин та виконання зобов'язання за поставлений товар.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України у справі №920/1782/13 від 15.04.2014 р.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом п. 6.1 Договору підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару, є повне виконання постачальником своїх зобов'язань за договором. При наданні постачальником належним чином оформлених товарних і податкових накладних, протягом 5 днів з дати поставки товару, вказаного у транспортній накладній, що підтверджується проставлянням штампу «ТОВАР ОТРИМАНИЙ», покупець оплачує поставлений товар через 35 календарних днів з моменту реалізації товару.

Відтак суд приходить до висновку, що підставою для здійснення відповідної оплати поставленої продукції є належним чином оформлені товарні і податкові накладні, які підтверджують факт поставки відповідачу відповідної продукції.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» мають бути складені на паперових або машинних носіях і повинні містити такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В ст. 34 Господарського процесуального кодексу України зазначається, що суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд відзначає, що на виконання вимог суду, в судовому засіданні 04.07.2016 р. представником позивача було надано оригінали податкових накладних, які первинними бухгалтерськими документами, а також банківських виписками з рахунку позивача, які були досліджені судом, що свідчить про наявність відповідних правовідносин між сторонами, а також часткове виконання відповідачем грошових зобов'язань за Договором.

При цьому судом враховано пояснення представника позивача в судових засіданнях про те, що оригінали товарних накладних, за якими здійснювалася поставка спірної партії товару, передані до правоохоронних органів у зв'язку з проведенням кримінального розслідування за фактом крадіжки майна позивача.

З огляду на викладене, заборгованість відповідача за поставлений товар (з урахування часткової сплати на користь позивача вартості поставленого товару) 19 042,78 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар. Відповідачем вказана заборгованість не погашена.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Мобільний експрес» про стягнення з ТОВ «Фудмаркет» заборгованості у розмірі 19 042,78 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних на суму 17 842,51 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з грудня 2014 року по березень 2016 року.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Під час здійснення перерахунку заявлених до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних судом враховано момент, з якого відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, а також часткове погашення ним вартості поставленого товару згідно відомостей в акті звіряння розрахунків станом на 31.12.2014 р. та 31.03.2015 р.

За перерахунком суду розмір 3% річних та інфляційних, що підлягає стягненню з відповідача, становить 762,22 грн. та 9 488,61 грн. відповідно.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 19 042,78 грн., 3% річних у розмірі 762,22 грн. та інфляційних у розмірі 9 488,61 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання даного позову покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобільний експрес» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» (01003, м. Київ, Залізничне шосе, 57; ідентифікаційний код 36387233) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобільний експрес» (87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Громової, 69; ідентифікаційний код 38356830) заборгованість у розмірі 19 042 (дев'ятнадцять тисяч сорок дві) грн. 78 коп., 3% річних у розмірі 762 (сімсот шістдесят дві) грн. 22 коп., інфляційні у розмірі 9 488 (дев'ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 61 коп. та судовий збір у розмірі 1 094 (одна тисяча дев'яносто чотири) грн. 39 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.07.2016 р.

Суддя В.П. Босий