ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.06.16р. Справа № 904/4998/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Південенерго", м. Нова Каховка, Херсонська обл.

до Приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "Інвестиція", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості в сумі 78 698, 35 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Південенерго» звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 49 963 грн., що складають суму попередньої оплати за поставку товару, 2 897, 85 грн. інфляції, 16 480 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 607, 77 грн. річних, 8 749, 69 грн. пені.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подавши клопотання про відкладення розгляду справи, яке відхилено судом, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації, тобто суд не обмежує коло осіб, які можуть бути представниками юридичних осіб у судовому засіданні.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, його повноважний представник в судове засідання не зявився.

Останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, з огляду на наступне.

Згідно з Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 13.08.2008р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002р. № 75 (з подальшими змінами), перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

Водночас до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи, примірники повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками „адресат вибув", „адресат відсутній", зокрема, "за зазначеною адресою не проживає" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

Крім того, особи, які беруть участь у розгляді справи, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. (див. Постанову Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 30.06.16 р., відповідач знаходиться за адресою, зазначеною у позовній заяві, на яку і була надіслана ухвала суду про порушення провадження у справі (а.с. 62-63).

Як вбачається із матеріалів справи, поштове відправлення, в якому містилась ухвала господарського суду про порушення провадження у справі та призначення розгляду справи на 30.06.16 р., повернуто підприємством звязку з поміткою «фірми за даною адресою не має» (а.с. 29-31).

Таким чином, господарський суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

30.06.16 р. в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.04.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Південенерго» (Позивач у даній справі), відповідно до платіжного доручення №74, здійснило попередню оплату за арматуру, згідно виставленого Приватним підприємством «Науково-виробниче підприємство «Інвестиція» (Відповідачем) рахунку № 11 від 04.04.2014 р. на суму 41600 грн. (про що зазначено в призначенні платежу вказаного платіжного доручення).

07.04.2014 р. позивачем також здійснено перерахування грошових коштів в якості попередньої оплати за арматуру, відповідно до платіжного доручення №78, згідно виставленого відповідачем рахунку № 12 від 04.04.2014 р. на суму 8363 грн. (про що зазначено в призначенні платежу вказаного платіжного доручення).

Відповідно до ст.11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За приписом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають із підстав встановлених ст. 11 цього кодексу.

Дії сторін, відповідача щодо виставлення позивачеві зазначених вище рахунків на оплату арматури, та дії останнього щодо одержання коштів за вказаними платіжними документами, якими були сплачені його рахунки, як і дії позивача щодо оплати рахунків, що надійшли на його адресу, на загальну суму 49 963 грн., свідчить про те, що між сторонами виникли зобов'язання з поставки товару.

Як вбачається із матеріалів справи строк зобовязання щодо поставки арматури сторонами встановлено не було.

Згідно частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

При цьому, в силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів, які б свідчили про надсилання позивачем на адресу відповідача вимоги щодо здійснення ним поставки арматури на загальну суму 49 963 грн., суду не надано.

Оскільки, сторонами строк поставки товару не встановленийё позивачем вимога в порядку статті 530 ЦК України на адресу відповідача не надсилалась, у відповідності зі статтею 612 ЦК України, відповідач в даному випадку не може вважатись таким, що прострочив виконання свого зобовязання, внаслідок чого право позивача, відповідно, не може вважатись порушеним, і відповідно, у останнього не виникає права вимагати повернення перерахованої відповідачеві суми попередньої оплати 49 963 грн.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства мають право звертатися до суду за захистом свого порушеного права.

Виходячи з викладеного, права на звернення з позовом про повернення попередньої оплати, на момент вирішення спору, позивач ще не набув.

Зважаючи на те, що вимоги щодо стягнення інфляції, річних, пені, процентів за користування чужими грошовими коштами є похідними від суми основного боргу, (вимоги щодо якої в примусовому порядку є передчасними), у суду відсутні підстави для їх задоволення.

До того ж слід звернути увагу позивача на те, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, стягнення інфляції та річних, передбачено у випадку прострочення боржником грошового зобовязання, в той час як в правовідносинах, що склалися між сторонами, відповідач не мав перед позивачем грошових зобовязань.

Вказана позиція висловлена і в ч. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.10.2014 р. № 01-06/1666/14, в якому йдеться про те, що обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України, так як повернення суми попередньої оплати є поверненням суми авансу, а не грошовим зобов'язанням (Постанова від 16.09.2014 № 921/266/13-г/7).

Не взято позивачем до уваги і те, що розмір як неустойки, так і процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, який сторонами не укладався.

Посилання позивача на ст. 1212 Цивільного кодексу України, яка встановлює безпідставне перерахування грошових коштів, господарський вважає помилковими, оскільки, як встановлено при розгляді даної справи, грошові кошти, в сумі 49 963 грн., позивачем перераховані в якості попередньої оплати за поставку товару, згідно виставленого відповідачем рахунку.

На існування між сторонами зобовязань, що виникли з поставки товарів вказує і позивач у позовній заяві.

При викладених обставинах, у суду відсутні підстави для задоволення задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 530, 536, 547, 549, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 32,33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 07.07.16 р.

Суддя ОСОБА_1