ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2016р. Справа№ 914/78/16

За позовом: Приватного підприємства «Львів-Пласт», м.Львів

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Гродненська взуттєва фабрика «Нєман», м.Гродно Гродненської області, Республіка Білорусь

про стягнення 13200,00 євро (що станом на 12.01.2016р. становить 337808,50грн.)

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Суть спору: позов заявлено Приватним підприємством «Львів-Пласт», м.Львів до Відкритого акціонерного товариства «Гродненська взуттєва фабрика «Нєман», м.Гродно Гродненської області, Республіка Білорусь про стягнення 13200,00 євро боргу (що станом на 12.01.2016р. становить 337808,50грн.).

Ухвалою суду від 13.01.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.01.2016 року. Ухвалою суду від 27.01.2016р. провадження по справі зупинено у звязку із зверненням господарського суду Львівської області із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного органу іноземної держави.

На адресу господарського суду Львівської області 28.03.2016р. надійшла ухвала економічного суду Гродненської області про виконання судового доручення іноземного суду від 15.03.2016р. у справі №7-2Ип/2016 (вх.№13291/16), в якому зазначено, що направлені судом документи вручено представнику Відкритого акціонерного товариства «Гродненська взуттєва фабрика «Нєман» ОСОБА_1 До матеріалів справи також долучено підтвердження про вручення документів за підписом заступника голови економічного суду Гродненської області ОСОБА_2

Згідно виклику (повідомлення), що направлявся разом із судовим дорученням, судове засідання було призначено на 11.07.2016р., та визначено дату наступного судового засідання на випадок, якщо документи буде вручено несвоєчасно. Оскільки в матеріалах справи є докази своєчасного вручення Відкритому акціонерному товариству «Гродненська взуттєва фабрика «Нєман» нотаріально засвідчених на російську мову перекладів: ухвали суду про порушення провадження у справі від 13.01.2016р.; позовної заяви від 12.01.2016р. з додатками; ухвали суду про зупинення провадження у справі від 27.01.2016р. та виклику (повідомлення) про день судового розгляду (у 3-х примірниках), суд приходить до висновку, що провадження по справі слід поновити в судовому засіданні 11.07.2016р.

Позивачем явки повноважного представника в судове засідання 11.07.2016р. не забезпечено, проте подано клопотання (вх.№29147/16 від 11.07.2016р.), в якому просить відкласти розгляд справи у звязку із неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання зважаючи на відпустку одного та зайнятість іншого представника.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.3.9.2 Постанови №17 від 26.12.2011р. розяснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що незявлення представника позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження неможливості заміни представника ПП «Львів-Пласт», відтак, підстави для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідачем явки повноважного представника в судове засідання 11.07.2016р. не забезпечено, письмового відзиву на позовну заяву та інших витребуваних судом документів не подав, поважності причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання його повідомлено належним чином.

Зважаючи на те, що документи, які підлягали врученню, отримано повноважним представником Відкритого акціонерного товариства «Гродненська взуттєва фабрика «Нєман», з дати направлення документів сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становив понад шість місяців з дати зупинення провадження по справі, суд приходить до висновку про можливість постановити рішення, розглянуваши справу, у відповідності до ст.75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено таке.

Між Приватним підприємством «Львів-Пласт» (постачальник за договором, позивач по справі) та Відкритим акціонерним товариством «Гродненська взуттєва фабрика «Нєман» (покупець за договором, відповідач по справі) підписано договір поставки №536 від 18.09.2015р., за яким постачальник зобовязався передати у власність покупця, а покупець прийняти й оплатити товар, ціна, кількість, асортимент, умови і строки оплати та поставки якого визначаються специфікаціями, які є невідємними частинами цього договору. В специфікаціях обумовлюються загальна вартість, умови та строки поставки, а також, в разі необхідності, умови, що змінюють порядок здійснення конкретної поставки порівняно з умовами, обумовленими в тексті договору. Валюта договору та платежу євро. Орієнтовна сума договору 50000,00 євро (п.1.1). Зокрема, у специфікації №1 від 18.09.2015р. до договору №536 від 18.09.2015р. сторони домовились про поставку товару, а саме взуттєвих підошов кількістю 6000 пар, в строк до 20.10.2015р. на умовах ФСА-Львів. Загальна сума специфікації 13200,00 євро.

За умовами договору, поставка товару здійснюється з території України з додаванням ТТН, рахунка-фактури зі складу постачальника. Упакування, маркування та тара входять у вартість товару (п.1.2). Умови поставки: ФСА Львів. Датою поставки вважається її митного оформлення в митних режимах, передбачених Митним Кодексом РБ (п.3.1).

До матеріалів справи долучено електронну декларацію форми МД-2 від 13.10.2015р., в якій ВАТ «Гродненська взуттєва фабрика «Нєман» визначена отримувачем товару та принципалом, копію CMR, складеної 13.10.2015р., з якої вбачається, що ВАТ «Гродненська взуттєва фабрика «Нєман» отримано товар на умовах FCA м.Львів 13.10.2015р. та сертифікат походження товару №1407539 від 18.09.2015р.

Так, п.2.1 договору визначено, що оплата проводиться в євро протягом 30 днів після поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Львів-Пласт» виставлено ВАТ «Гродненська взуттєва фабрика «Нєман» рахунок-фактуру №18/09-1 від 18.09.2015р. на суму 13200,00 євро. Однак, позивач стверджує, що відповідачем взяті на себе за договором зобовязання із оплати товару не виконано, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед ПП «Львів-Пласт» в розмірі 13200,00 євро. Зазначене зумовило звернення ПП «Львів-Пласт» до суду із позовною заявою про стягнення із ВАТ «Гродненська взуттєва фабрика «Нєман» 13200,00 євро боргу, що станом на 12.01.2016р. становило 337808,50грн.

При вирішені спору суд виходив з такого.

Згідно ст.38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності, можуть розглядатися судами України, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

У п.6.2 договору встановлено, що спори між сторонами вирішуються шляхом обовязкового застосування порядку досудового врегулювання спору. Якщо сторони не дійшли згоди в претензійному порядку, спір передається на розгляд та остаточне вирішення до господарського суду Львівської області.

Водночас, суд звертає увагу на розяснення, надане Конституційним Судом України у п.1 резолютивної частини рішення від 09.07.2002р. №15-рп/2002 у справі №1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), в якому зазначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Окрім цього, згідно з ч.ч. 1, 2 ст.5 вказаного Закону, у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом. У відповідності до ч.1 ст.43 Закону України «Про міжнародне приватне право», сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.124 ГПК України, господарські суди розглядають справи за участю іноземних підприємств і організацій. Підвідомчість та підсудність справ за участю іноземних підприємств і організацій визначається за правилами, встановленими статтями 12-17 цього Кодексу.

Так, ст.12 ГПК України визначено, що господарським судам підвідомчі зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України та міжнародних звичаїв, що визнаються в Україні. Як правило, в договорах (контрактах) сторони користуються наданим їм правом вибору права, закріпленим статтею 5 вказаного Закону, і зазначають законодавство, яке має бути застосовано судом при вирішенні спорів та розбіжностей між сторонами. У разі відсутності волевиявлення сторін договору щодо застосовуваного права господарський суд визначає його на підставі колізійної норми, яка може міститися як у міжнародних договорах, що відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, так і в національному законодавстві.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про міжнародне приватне право», якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов'язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Згідно ч.1 ст.44 Закону України «Про міжнародне приватне право», у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, за договором купівлі-продажу є продавець.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що сторонами договору встановлено, що спори, які виникатимуть між сторонами підлягають розгляду в господарському суді Львівської області, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми чинного законодавства України, а даний спір підвідомчий та підсудний господарському суду Львівської області.

Згідно ст.175 ГК України, майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Як передбачено ч.1 ст.712 ЦК України та ч.1 ст.265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобовязаний оплати товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно Інкотермс, скороченням FCA, що використане сторонами при укладенні контракту, позначено міжнародний термін FREE CARRIER (... named place) (Франко-перевізник (... назва місця).

У п.Б.10 Офіційних правилах тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року), видання МТП №560, введені в дію з 01.01.2000р., розяснено, що термін «франко-перевізник» означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов'язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару. Цей термін може бути застосований незалежно від виду транспорту, включаючи змішані (мультимодальні) перевезення. Під словом «перевізник» розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов'язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту. Якщо покупець призначає іншу особу, ніж перевізник, прийняти товар для перевезення, то продавець вважається таким, що виконав свої обов'язки щодо поставки товару з моменту його передання такій особі.

Так, до матеріалів справи долучено копію акту звірки взаємних розрахунків між ПП «Львів-Пласт» та ВАТ «Гродненська взуттєва фабрика «Нєман», підписаний їх головними бухгалтерами та скріплений печатками, в якому відображено заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 13200,00 євро.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 ГПКУкраїни, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження оплати ВАТ «Гродненська взуттєва фабрика «Нєман» 13200,00 євро за отриманий згідно договору товар, суд приходить до висновку про під ставність позовних вимог.

Суд також звертає увагу, що згідно з п.4 ч.1 ст.55 ГПК України, у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається в іноземній валюті та у гривні відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Ціну позову вказує позивач.

Беручи до уваги курс євро до національної валюти гривні, встановлений Національним банком України на 12.01.2016р. дату подання позовної заяви до суду, суд, враховуючи вищенаведене, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 13200,00 євро обґрунтовані матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення в повному обсязі із визначенням еквіваленту в національній валюті в розмірі 337808,50грн. згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 12.01.2016р.

Щодо розподілу господарських витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. На підтвердження сплати судового збору позивачем долучено до матеріалів справи платіжне доручення №36567736 від 12.01.2016р. на суму 5067,13грн. Зважаючи на час проведення платежу, суд приходить до висновку, що позивачем сплачено судовий збір в порядку та розмірі, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача в повному обсязі в розмірі 5067,13грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 79, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Поновити провадження у справі.

2. Позов задоволити повністю.

3. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Гродненська взуттєва фабрика «Нєман» (Открытое акционерное общество «Гродненская обувная фабрика «Неман»; Республіка Білорусь, Гродненська область, м.Гродно, вул.Радянських прикордонників, буд.95; ідентифікаційний код 153001739) на користь Приватного підприємства «Львів-Пласт» (м.Львів, вул.Богданівська, буд.17; ) 13200,00 євро, що станом на 12.01.2016р. згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 337808,50грн., та 5067,13грн. судового збору.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

5. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 18.07.2016р.

Суддя Щигельська О.І.