ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2016 р.Справа № 922/1868/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування", м. Київ
до Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева", м. Харків
про стягнення 4 735,88 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1, довіреність №107-16 від 23.06.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" (відповідача) про стягнення затрат по виплаті страхового відшкодування у розмірі 4 735,88 грн., а також судового збору за подання до суду даного позову в розмірі 1 378,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок виплати позивачем потерпілій у ДТП фізичній особі ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 4 735,88 грн. до позивача на підставі ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" перейшло право вимоги до відповідача (страхувальника) у порядку регресу затрат по виплаті страхового відшкодування у розмірі 4 735,88 грн.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Подав до суду заперечення на відзив (вх.№23341 від 18.07.2016 р.), в якому просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву (вх.№21734 від 04.07.2016 р.) просить в позові відмовити повністю. Свої заперечення обґрунтовує тим, що винною у ДТП особою є водій транспортного засобу ОСОБА_3, а не відповідач, а тому до позивача не перейшло право регресної вимоги до відповідача (страхувальника) щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 4 735,88 грн. на підставі ст.1191 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Крім того, відповідач вважає, що експертний висновок №105853 від 13.03.2015 р. на суму 4 735,88 грн. не є належним та допустимим доказом заподіяння шкоди на суму 4 735,88 грн., оскільки він оформлений всупереч вимогам чинного законодавства, зокрема, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 р. та ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 р. №55.

Крім того, відповідач зазначив, що повідомлення про ДТП було подано потерпілою особою позивачу 12.02.2015 р., а заяву про страхове відшкодування аж 03.06.2015 р., що суперечить вимогам п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якої для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Враховуючи те, що судом вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2014 року між позивачем (страховиком) та відповідачем (страхувальником) був укладений договір, поліс № АІ/7353176 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу „Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1.

За умовами п. 2 даного договору страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

За приписами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

11.02.2015 року в м. Харкові по вул. Полтавський шлях відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу „Toyota RAV4", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу „Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням працівника страхувальника - ОСОБА_3, що підтверджується Довідкою ДАІ №57844816 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 12).

Повідомленням про настання страхового випадку від 12.02.2015 р. (а.с. 10) ОСОБА_2 проінформувала позивача про вказану дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП).

20.02.2015 р. позивачем було складено Акт огляду транспортного засобу „Toyota RAV4", реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 15-16).

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.04.2015 р. (а.с. 14) працівника страхувальника - ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення (вказаної ДТП), передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 34.4. ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Згідно з експертним висновком № 105853 від 13.03.2015 р. (а.с. 20-22) потерпіла у зазначеній ДТП ОСОБА_2 зазнала матеріальної шкоди внаслідок пошкодження її власності (транспортного засобу „Toyota RAV4", реєстраційний номер НОМЕР_2), вартість якої згідно з експертним висновком № 105853 від 13.03.2015 р. складає 4 735,88 грн. (а.с. 20-22).

Із письмових пояснень позивача вбачається, що даний експертний висновок № 105853 від 13.03.2015 р. був виконаний аварійним комісаром ПрАТ "ПРОСТО-страхування" (а.с. 68).

Відповідно до п. 36. 2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

З матеріалів справи судом встановлено, що за результатами проведеного огляду пошкодженого майна (транспортного засобу „Toyota RAV4", реєстраційний номер НОМЕР_2) позивач і потерпіла ОСОБА_2 досягли згоди щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування і не наполягали на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, що підтверджується заявою на виплату страхового відшкодування від 03.06.2015 р. (а.с. 23).

Отже, позивач мав право здійснювати виплату страхового відшкодування без проведення експертизи пошкодженого майна, на підставі здійсненого позивачем експертного висновку № 105853 від 13.03.2015 р. (а.с. 20-22), який є допустимим та належним доказом у справі.

Таким чином, внаслідок зазначеної ДТП потерпіла ОСОБА_2 зазнала матеріальної шкоди через пошкодження її власності (транспортного засобу Toyota RAV4", реєстраційний номер НОМЕР_2), вартість матеріального збитку згідно з експертним висновком № 105853 від 13.03.2015 р. становить 4 735,88 грн. (а.с. 20-21).

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що експертний висновок № 105853 від 13.03.2015 р. (а.с. 20-22) не є належним та допустимим доказом у даній справі.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

При цьому згідно з пп. 37.1.4. пункту 37.1. ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У даному випадку потерпіла ОСОБА_2 звернулась до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку з заподіянням шкоди її майну 03.06.2015 р., про що свідчить її заява на виплату страхового відшкодування від 03.06.2015 р. (а.с. 23).

Отже, потерпіла звернулась до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку з заподіянням шкоди її майну впродовж одного року з моменту скоєння ДТП, тобто в межах встановленого законом строку.

На підставі складеного позивачем страхового акту №105853 від 08.06.2015 р., пошкодження внаслідок зазначеної ДТП транспортного засобу „Toyota RAV4", реєстраційний номер НОМЕР_2, визнано страховим випадком та призначено до виплати потерпілій ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 4 735,88 грн. (а.с. 24), яке було перераховано позивачем на рахунок ОСОБА_2 через ПАТ ВТБ БАНК", про що свідчить банківська виписка від 09.07.2015 р. (а.с. 26).

10.08.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо відшкодування останнім шкоди в розмірі 4 735,88 грн. в порядку регресу відповідно до ст. 33, ст. 38, ст. 38.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. ст. 993, 1187, 1191 ЦК України (а.с. 27).

Дану вимогу відповідач отримав 17.08.2015 р. (а.с. 28), але залишив без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При цьому представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнає. Наполягає на тому, що винною у ДТП особою є водій транспортного засобу ОСОБА_3, а не відповідач, а тому до позивача на підставі ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", на думку відповідача, не перейшло право вимоги до відповідача (страхувальника) у порядку регресу затрат по виплаті страхового відшкодування у розмірі 4 735,88 грн.

Суд відхиляє дані твердження відповідача з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, за приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій (підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Згідно з пп. "г" п.38.1.1 ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у разі, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Підпунктом 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього ж Закону передбачено, що учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.

У даному випадку про настання 11.02.2015 р. зазначеної ДТП ані працівник відповідача - ОСОБА_3, ані відповідач (страхувальник) позивача (страховика) не повідомили.

Отже, зазначені правові норми передбачають у випадку неповідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди у встановлений строк виникнення у нього альтернативного права на пред'явлення регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Крім того, відповідач є юридичною особою, яка відповідно до ст. 91 ЦК України здатна мати таку ж цивільну правоздатність, як і фізична особа, окрім тих прав і обовязків, які за своєю правовою природою можуть належати лише людині, отже, відповідач міг здійснювати керування власним транспортним засобом лише через водія і, відповідно, в даному випадку не був безпосереднім учасником ДТП, втім, ця обставина не є підставою для звільнення його від відповідальності.

Зокрема, можливість страховика на відшкодування шкоди в порядку регресу зі страхувальника, який є суб'єктом господарювання, внаслідок спричинення страхового випадку його працівником, повністю узгоджується із загальними засадами правового регулювання відносин, що виникають внаслідок заподіяння позадоговірної шкоди.

Так, відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на вищевикладені обставини, положення закону і на те, що відповідач є не тільки страхувальником, з яким було укладено договір у вигляді полісу №АI/7353176 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.07.2014 р., а і власником транспортного засобу, яким під час ДТП керував його працівник ОСОБА_3, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача затрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 4 735,88 грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного України від 10.06.2014 р. по справі №914/3831/13.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 8, 27 Закону України „Про страхування", ст. ст. 22, 33, 34, 35, 36, 37, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 979, 980, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4-2, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Завод імені ОСОБА_4" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) на користь Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, , п/р 265082212 в АТ "ОСОБА_5 Аваль", МФО 380805) затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 4 735,88 грн. та судовий збір в розмірі 1 378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_6