КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р. Справа№ 911/5021/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Зеленіна В.О.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Губенко І.В. - дов. б/н від 01.06.2016 року

від відповідача Гопкало О.В. - дов. № 170 від 01.12.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чабанівська керуюча

компанія житлово-комунальних послуг»

Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району

Київської області

на рішення господарського суду Київської області

від 28.04.2016 (суддя Бабкіна В.М.)

у справі № 911/5021/15

за позовом Комунального підприємства «Чабанівська керуюча

компанія житлово-комунальних послуг»

Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району

Київської області (далі - КП «Чабанівська керуюча

компанія житлово-комунальних послуг»)

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку

з «Чабанець» (далі - ОСББ «Чабанець»)

про стягнення 38 157, 11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 28.04.2016 року у справі № 911/5021/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийняте на підставі не повністю досліджених доказів, за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, висновкик суду про те, що договір надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджений Правилами надання цих послуг, є безпідставним, оскільки механізм укладання такого договору законодавством не визначений. Крім цього, не відповідають дійсності посилання суду на те, що матеріали справи не містить підписаного обома сторонами акту наданих послуг за спірний період, як це передбачено договором, оскільки умовами договору не визначено обов'язкової наявності підписаних актів для оплати вартості наданих послуг тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 911/5021/15 за апеляційною скаргою позивача передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 29.06.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 року розгляд справи № 911/5021/15 відкладено на 12.07.2016 року в зв'язку з неявкою представника позивача.

В судове засідання 12.07.2016 року з'явились представники сторін. Представник апелянта (позивача) в судовому засіданні доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю за наведених в скарзі підстав.

Представник відповідача доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України справи в апеляційній інстанції переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

На підставі ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги,які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази в сукупності із приписами чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, Комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства виконкому Чабанівської селищної ради», яке в подальшому змінило найменування на Комунальне підприємство «Чабанівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСББ «Чабанець» про стягнення 22 990,18 грн. заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач виконав свої зобов'язання за договором № 7-13 від 01.03.2013 року, а відповідач не оплатив наданих послуг, в зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача 22 990,18 грн. основного боргу за період з травня по жовтень 2015 року, а також судовий збір тощо.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність й необґрунтованість позовних вимог, відтак відмовив у їх задоволенні.

Так, відмовляючи в позові, місцевий суд посилався на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні вищенаведених приписів ст.ст. 32-34 ГПК України обсягів наданих відповідачеві послуг, як і розміру заявленої до стягнення з відповідача заборгованості за договором № 7-13 від 01.03.2013 року, тому дійшов висновку, що позовні вимоги у даній справі не підлягають задоволенню тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, 01.03.2013 року між позивачем (виконавцем) та відповідачем (замовником) було укладено договір № 7-13 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого виконавець взяв на себе обов'язки по систематичному вивезенню твердих побутових відходів (ТПВ) та великогабаритних побутових відходів (ВПВ) від об'єктів замовника за адресою: смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 2В та 6Б.

Відповідно до п. 1.2 Договору вивезення ТПВ проводиться по мірі необхідності.

Рішенням 13-ї сесії VI скликання Чабанівської селищної ради № 218 від 22.12.2011 року було затверджено тарифи на послуги з вивезення побутових відходів для 1-ї групи споживачів (населення) в розмірі 45,41 грн. за 1 м. куб.

Крім цього, п. 3.1 Договору сторони погодили, що кількість ТПВ і ВПВ на місяць залежить від фактично вивезеного. Вартість 1 м. куб. вивезеного сміття, як вище згадувалось, становило 45,41 грн., в т.ч. ПДВ.

За умовами п. 3.2 Договору після його підписання сторонами, замовник повинен виконати 50% попередню оплату вартості послуг до 25 числа поточного місяця за послуги, які будуть надаватися в наступному місяці, шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. В подальшому замовником здійснюється оплата послуг виконавця щомісячно у вигляді 50% попередньої оплати на наступний місяць до 25 числа шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця та 50% оплати за фактично надані послуги за минулий місяць до 10 числа згідно виставленого рахунку та акта про надані послуги.

Сторони погодили (п. 6.1 Договору), що Договір діє з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року й вважається продовженим на новий термін, якщо жодна із сторін не заявила про його припинення за 30 днів.

Сторонами визнано, що дію Договору було продовжено до 31.12.2016 року.

Крім цього, актом від 19.11.2014 року сторони узгодили кількість сміттєзбірних контейнерів, встановлених на майданчиках за адресами: смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 2В (12 контейнерів) та смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 6Б (12 контейнерів) та їх розміри, про що складено акти від 09.06.2015 року.

В період з травня по жовтень 2015 року на виконання умов Договору позивачем було надано відповідачу послуги з вивезення твердих побутових відходів в обсязі 658,69 м куб. на загальну суму 29 911,12 грн., що підтверджується актом та рахунком від 31.05.2015 року № 432 за травень 2015 року, актом та рахунками від 30.06.2015 року № 570 та № 573 за червень 2015 року, актом та рахунком від 31.07.2015 року за липень 2015 року, актом та рахунком від 31.08.2015 року № 738 за серпень 2015 року, актом та рахунком від 30.09.2015 року № 893 за вересень 2015 року, актом та рахунком від 31.10.2015 року № 1017 за жовтень 2015 року.

В свою чергу відповідачем згадані послуги були оплачені частково в сумі 6 20,94 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача. Водночас, не підписаними та не оплаченими відповідачем залишилися акти за період з травня по жовтень 2015 року на загальну суму 22 990,18 грн.

Як було встановлено судом першої інстанції, в період з листопада 2015 року по лютий 2016 року позивачем були надані відповідачеві послуги з вивезення ТПВ на підставі Договору загалом на суму 15 166,93 грн., зокрема, в листопаді 2015 року в обсязі 75 м. куб. на суму 3 405,74 грн. (підтверджується актом виконаних робіт/наданих послуг за листопад 2015 року), в грудні 2015 року в обсязі 86 м. куб. на суму 3 905,26 грн. (підтверджується актом виконаних робіт/наданих послуг за грудень 2015 року), в січні 2016 року в обсязі 78 м. куб. на суму 3 541,98 грн.(підтверджується актом виконаних робіт/наданих послуг за січень 2016 року), в лютому 2016 року в обсязі 95 м. куб. на суму 4 313,95 грн.(підтверджується актом виконаних робіт/наданих послуг за лютий 2016 року).

Таким чином, за твердженнями позивача загальний розмір заборгованості відповідача за надані ним послуги за Договором в період з травня 2015 року по лютий 2016 року включно становить 38 157,11 грн.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) послуги з вивезення побутових відходів належать до житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону).

Водночас, положеннями п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону встановлено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені договором або законом строки.

Порядок вивезення побутових відходів регулюється постановою Кабінету Міністрів України 10.12.2008 року № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів», згідно якого власники або балансоутримувачі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з особою, яка визначена виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Збирання та перевезення побутових відходів здійснюються спеціально обладнаними для цього транспортними засобами. Житлові масиви і внутрішньодворові території, дороги загального користування та інші об'єкти благоустрою населених пунктів обладнуються контейнерними майданчиками, урнами для побутових відходів. Плата за надані послуги нараховується щомісяця згідно договору і тарифів, що формуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2006 року № 1010.

Договір про надання послуг укладається відповідно до типового договору, наведеного в додатку 1 до п. 3 цієї постанови.

Всупереч наведеному, укладений сторонами Договір не відповідає формі типового договору, зокрема, в частині відсутності методики визначення обсягу вивезених виконавцем відходів.

За приписами ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов'язання на підставі ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (аналогічно ст. 193 ГК України). Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то згідно ст. 530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договором на підставі ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, які встановлені договором.

Таким чином, розмір, строки та порядок оплати послуг визначаються договором про надання послуг.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року № 18, будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено відповідачем в судовому засіданні, останній заперечує обсяги наданих позивачем на підставі Договору послуг з вивезення ТПВ та вважає їх не доведеними відповідачем.

В матеріали справи відсутні підписані обома сторонами акти наданих послуг за спірний період, як передбачено Договором.

Апеляційний господарський суд вважає правомірними висновки місцевого суду про помилковість позиції відповідача, що ненадіслання/невручення позивачем відповідачеві рахунків та актів наданих послуг (п. 2.6 Договору), не породжує у останнього обов'язку з їх оплати.

На підтвердження факту та обсягів надання відповідачеві послуг з вивезення ТПВ на підставі Договору позивач посилається на данні, зафіксовані у журналі реєстрації об'ємів вивезеного сміття, копію якого долучено до матеріалів справи.

Проте апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що журнал реєстрації об'ємів вивезеного сміття є внутрішнім одностороннім документом позивача, відтак не може розглядатися судом як доказ в розумінні ст. 33, 34 ГПК України, тим більше, його ведення чи врахування записів у ньому, про які йдеться в п. 3.1 Договору, не передбачено.

Крім цього, наданий позивачем договір про приймання ТПВ на сміттєзвалищі від 22.12.2014 року, укладений між позивачем та ТОВ «Укрвторнергоресурс», не містить жодних посилань на обсяги ТПВ, вивезених позивачем з майданчиків відповідача за Договором,тому не підтверджує доведеність позовних вимог.

Наведене свідчить, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в силу ст.ст. 32-34 ГПК України, як і не доведено обсягів наданих відповідачеві послуг й не підтверджено розміру заявленої до стягнення з відповідача заборгованості за Договором.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чабанівська керуюча компанія житлово-комінальних послуг» Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області залишити без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 28.04.2016 року у справі № 911/5021/15- без змін.

Матеріали справи № 911/5021/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

В.О. Зеленін