ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 р. Справа № 5024/1350/2011

Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. при секретарі Степановій Н.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Прокурора Голопристанського району Херсонської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, м. Київ,

до відповідача-1: Дочірнього підприємства "Санаторій Гопри" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м. Гола Пристань, Херсонська область,

відповідача-2: Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м. Київ,

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Херсонське державне бюро технічної інвентаризації, м. Херсон,

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Федерація професійних спілок України, м. Київ,

про визнання права власності та витребування майна

за участю прокурора - Пуляєва І.В., посвідчення № 006314 від 26.09.2012р.;

представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, уповн. представник, довіреність № 204 від 26.05.2016р.;

від відповідача-1: ОСОБА_2, керівник; ОСОБА_3, уповн. представник, довіреність від 05.01.2016р.;

від відповідача-2: не прибув;

від третіх осіб відповідача: не прибули.

Обставини справи: справа розглядається за позовом Прокурора Голопристанського району Херсонської області, в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (позивач) до Дочірнього підприємства "Санаторій Гопри" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (відповідач-1) та Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (відповідач-2) з вимогою про визнання за державою в особі Фонду Державного майна України права власності на будівлі та споруди санаторію "Гопри" за адресою м. Гола Пристань, вул. Леніна, 72, у складі грязелікувальниці, А; поліклініки, Б; столової, В; корпусів 1, 2, 7,8, будинку культури, Є; адмінбудівлі, Ж; червоного куточку, К; корпусу лікувальної фізкультури, Л; котельні, М; гаражу, П,Т; складу О, У, Х, Ш; трансформаторної, Р; столярного цеху, С; огорожі,1, 2, 3, та з вимогами про витребування цього майна на користь держави в особі позивача з незаконного володіння. Позов обґрунтовано ст.ст. 321, 328, 388 Цивільного кодексу України, твердженнями про належність вказаного майна до державної власності та вибуття цього майна з володіння його власника (держави) поза волею останнього. За текстом позовної заяви порушення права державної власності на вказане майно пов'язується з прийняттям 22.01.2003р. виконавчим комітетом Голопристанської міської ради Херсонської області рішення № 16 "Про видачу свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна - будівлі і споруди санаторію "Гопри" ЗАТ лікувально оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", з видачею на підставі даного рішення, ЗАТ лікувальнооздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", правонаступником якого є відповідач-2, свідоцтва про право власності від 26.08.2003р. серія САА, № 995115 на вказане нерухоме майно. Також, у позовній заяві вказано, що про наведені факти порушення права державної власності на нерухоме майно - будівлі і споруди санаторію "Гопри" прокурор дізнався в ході перевірки, яка проводилась органами прокуратури в червні 2011 року. Прокурором подано заяву про відновлення строку позовної давності до заявлених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі у справі заперечують належність вказаного майна до державної власності та, окрім, того відповідач-1 подав заяву про застосування строків позовної давності до заявлених вимог.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 29.09.2015р., яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.01.2016р., у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

ОСОБА_4 Вищого господарського суду України від 05.04.2016р. скасовано вказані постанову Одеського апеляційного господарського суду та рішення господарського суду Херсонської області у справі № 5024/1350/2011, передано дану справу на новий розгляд до господарського суду Херсонської області.

При цьому, у постанові Вищого господарського суду від 05.04.2016р. у даній справі, в порядку ст.111-12 ГПК України вказано: "у справі № 5024/1928/2011 за позовом прокурора Голопристанського району в інтересах держави в особі Фонду державного майна України про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Голопристанської міської ради від 22.01.2003р. № 16 "Про видачу свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна - будівлі і споруди санаторію "Гопри" ЗАТ ЛОЗ "Укрпрофоздоровниця" та свідоцтва про право власності на нерухоме майно спростовано титул власності на спірне нерухоме майно. Тому, слід було надати оцінку цим обставинам, врахувати встановлений факт відсутності права у відповідача, встановити, коли відбулося спростування зареєстрованого права та від цього визначити момент початку перебігу позовної давності для вимог про визнання права власності... Наявність у прокурора повноважень по представництву прав та інтересів позивача не є підставою для зміни позовної давності чи порядку її обрахунку за вимогами, пред'явленими на захист держави. Тому, саме, на позивача, яким є Фонд державного майна покладається обов'язок по доведенню обставин щодо його обізнаності з порушенням прав та інтересів держави, зокрема, про вибуття спірного нерухомого майна з його володіння, які мають значення для визначення моменту початку перебігу позовної давності ... судом не встановлено обставин, які свідчать про втрату позивачем володіння спірним майном, зокрема, з якого моменту позивач не виконував обов'язків власника щодо утримання цього майна, не вживав заходів по контролю за його станом, збереженням та використанням.".

18.05.2016р. до суду надійшли заперечення відповідача-1 на позовну заяву, згідно з якими стверджується про наявність підстав для відмови повністю у задоволенні позову, у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

30.05.2016р. до суду надійшли письмові пояснення позивача, згідно з якими позивач наполягає на задоволенні позову прокурора, в повному обсязі, стверджуючи про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених вимог. Зокрема, у цих поясненнях позивача вказано: "На виконання вимог ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 України від 01.11.1996 № 461/96-ВР "Про проект ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 України про тлумачення ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 України "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" Фондом складено Перелік лікувально-оздоровчих організацій ,установ і підприємств, які станом на 24.08.1991 знаходилися у віданні Федераціх незалежних профспілок України (колишньої Укрпрофради). До вказаного Переліку включений санаторій "Гопри", розташований у м. Гола Пристань Херсонської області, на вул. Леніна, 72.... На початку 2007 (року) з метою усунення порушень при відчуженні майна санаторно-курортного, туристичного та фізкультурно-спортивного призначення, що утворилося протягом багатьох років за рахунок коштів держави, підприємств та трудящих і яке перебуває у володінні Федерації професійних спілок України, був прийнятий Закон України "Про мораторій на відчуження майна, яке перебуває у володінні Федерації професійних спілок України". Зазначеним Законом передбачено, зокрема, провести інвентаризацію відповідного майна. Однак, проведення інвентаризації майна, яке перебувало у володінні Федерації професійних спілок України не було здійснено у зв'язку із позицією Федерації професійних спілок України, яка постановою від 19.07.2007 № П-13-17 заборонила підприємствам, установам та організаціям, створеним за участю Федерації профспілок України, надавати будь-яку інформацію на запити державних органів щодо об'єктів профспілкової власності. Зазначене, в свою чергу, об'єктивно унеможливило проведення інвентаризації майна, яке перебувало у віданні Федерації професійних спілок України та заснованих нею господарських товариств. ... будівлі та споруди санаторію "Гопри" вибули із власності держави на підставі рішення виконкому Голопристанської міської ради, яке було прийняте лише 22.01.2003 №16 та на сьогоднішній день скасоване. Обставини зазначені вище, свідчать про те, що Фонду стало відомо про порушення майнових прав та інтересів Держави після того, як позов прокуратури Голопристанського району Херсонської області надійшов на адресу Фонду. ".

Учасники судового процесу належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи. Представники відповідача-2 та 3-х осіб в судове засідання не прибули.

13.06.2016р. через канцелярію суду надійшло клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи на іншу дату, у звязку з неможливістю відповідача-2 забезпечити явку свого представника в судове засідання 14.06.2016р. В задоволенні вказного клопотання судом відмовлено за відсутності підтвердження відповідачем-2, в порядку ч. 2 ст. 43,ст. 33 ГПК України, будь-якими доказами неможливості участі представника відповідача-2 в судовому засіданні 14.06.2016р. у даній справі та необхідності проведення цього засідання за обовязкової участі представника відповідача-2.

13.06.2016р. через канцелярію суду від 3-ої особи - КП "Херсонське державне бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника цієї особи. До суду не надходили будь-які клопотання щодо судового засідання 14.06.2016р. та письмові пояснення по суті спору від 3-ої особи - Федерації професійних спілок України.

В судовому засіданні 14.06.2016р. представником відповідача-2 подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним зверненням Федерації профспілок України щодо офіційного тлумачення ст. 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" від 10.09.1991р. № 1540-ХІІ. Клопотання обґрунтоване положеннями ч. 1 ст. 79 ГПК України (господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом) та твердженнями про необхідність зупинення провадження у даній справі до вирішення Конституційним судом справи за вказаним конституційним зверненням, оскільки обставини, що будуть встановлені Конституційним судом при розгляді цього звернення, вплинуть на оцінку доказів та нормативно-правову базу, якою керуватиметься суд при розгляді даної справи.

За результатами розгляду судом клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у даній справі до вирішення Конституційним Судом України справи за вказаним конституційним зверненням у задоволенні цього клопотання відмовлено, з підстав недоведення неможливості розгляду господарським судом даної справи до вирішення вказаної справи Конституційним Судом України.

Відповідно до ст. 77 ГПК України неявка представника сторони у судове засідання є підставою для відкладення розгляду справи у разі, якщо за його відсутності неможливо розглянути певну справу. Неявка представника відповідача-2 не унеможливлює розгляд справи № 5024/1350/2011. Розгляд справи за відсутності представника відповідача-2 при тому, що відповідача-2 належним чином повідомлено судом про місце, дату та час розгляду справи, не є порушенням процесуальних прав відповідача-2. За цих самих обставин та підстав розгляд справи в судовому засіданні не унеможливлює неявка в судове засідання 14.06.2016р. представників третіх осіб у справі, яких (третіх осіб) належно повідомлено судом про місце, дату та час розгляду справи.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні 14.06.2016р., відповідно до ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши прокурора та представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 23.04.1960р. № 606 "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР" Міністерство охорони здоров'я УРСР зобовязано передати до 01.05.1960р. Українській республіканській ОСОБА_4 профспілок всі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку, санаторні пансіонати, курортні поліклініки, що знаходились у віданні Головного управління курортів, санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР, а також санаторії і будинки відпочинку, що будуються для цього управління. Серед інших санаторіїв і будинків відпочинку, які підлягають передачі Українській республіканській ОСОБА_4 профспілок, за переліком в додатку № 1 до цієї постанови ОСОБА_4 Міністрів УРСР вказано санаторій "Гопри", з місцезнаходженням - м.Гола Пристань Херсонської області. За текстом постанови ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 23.04.1960р. № 606 вказано про передачу санаторіїв (будинків відпочинку та ін.) Української республіканської ради профспілок саме у відання.

Статтею 10 Конституції УРСР 1978 року, яка є нормою прямої дії, встановлено, що основу економічної системи Української РСР становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності. Соціалістичною власністю є, також, майно профспілкових та інших громадських організацій, необхідне їм для здійснення статутних завдань. В свою чергу, ст.89 Цивільного Кодексу УРСР було передбачено, що державна власність - основна форма соціалістичної власності. Держава є єдиним власником всього державного майна.

ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 Української РСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 29.11.1990р. № 50-ХІІ, чинною до 1992 року, встановлено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності і власника державного майна до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Водночас, ст.ст. 2, 4 Указу Президії Верховної ОСОБА_4 України від 30.08.1991р. №1452-ХІІ "Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави" та ст.1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України" встановлено, що підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України, з прийняттям цього Указу переходять у державну власність України. Відповідно їхнє майно стає державною власністю України.

Відповідно до постанови Верховної ради України № 2268-ХІІ від 10.04.1992р. "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" з метою збереження майна загальносоюзних громадських організацій колишнього СРСР до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього СРСР передано тимчасово Фонду державного майна України майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій. Згідно п. 1 Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого постановою Верховної ОСОБА_4 України від 07.07.1992р. № 2558-ХІІ (було чинним до 2011 року), Фонд державного майна України (надалі - позивач) здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна і виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю, тому розпорядження цим майном можливе за згодою позивача.

ОСОБА_5 Української республіканської ОСОБА_5 профспілок після розпаду СРСР стала ОСОБА_5 Федерації незалежних профспілок України. ОСОБА_5 Федерації незалежних профспілок України є Федерація професійних спілок України.

На підставі установчого договору від 04.12.1991р. Радою Федерації незалежних профспілок України та Фондом соціального страхування України було створене Акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (ЗАТ "Укрпрофоздоровниця"), зареєстроване рішенням виконавчого комітету Ленінської райради м. Києва № 971 від 23.12.1991р. При цьому, вкладом Федерації профспілок України були основні фонди та оборотні кошти санаторно-курортних закладів, підприємств і організацій профспілок загальною вартістю 751 234 350 грн., що становить 92,2 % розміру статутного фонду. До переліку переданого у власність ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" майна ввійшов і спірний об'єкт нерухомості: будівлі і споруди санаторію "Гопри". В подальшому, правонаступником ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" стало Приватне акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (відповідач-2).

01.11.1996р. Верховною ОСОБА_5 України прийнято постанову № 461/96-ВР "Про проект ОСОБА_4 ВРУ про тлумачення постанови ВРУ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР". На виконання цієї постанови позивачем складений Перелік лікувально-оздоровчих організацій, установ і підприємств, які за станом на 24.08.1991р. знаходились у віданні Федерації незалежних профспілок України (колишньої Укрпрофради). Серед іншого нерухомого майна, до цього переліку включений й спірний об'єкт - санаторій "Гопри".

У 1996-1997рр мав місце судовий спір між Фондом Державного майна України (з одного боку) та Федерацією профспілок України та Фондом соціального страхування України, АТ "Укрпрофоздоровниця" (з іншого боку), стосовно законності створення АТАТ "Укрпрофоздоровниця", на базі переданого у відання профспілок, згідно постанови ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 23.04.1960р. № 606, майна.

Арбітражним судом № 137/7 розглядалася справа за позовом Фонду Державного майна України до Федерації профспілок України, Фонду соціального страхування України, АТ "Укрпрофоздоровниця" з вимогами про визнання недійсними установчих документів останнього. Рішенням Вищого Арбітражного суду України по справі № 137/7 від 20.01.97р., яке залишено без змін постановою Вищого Арбітражного суду України від 17.06.1997р., в задоволенні вказаного позову відмовлено з підстав законності створення АТ "Укрпрофоздоровниця". Ухвалою Верховного суду України від 22.11.2007р. відмовлено у задоволенні касаційного подання Генерального прокурора України про порушення касаційного провадження з перегляду вказаної постанови Вищого Арбітражного суду України від 17.06.1997р.

22.01.2003р. виконавчий комітет Голопристанської міської ради Херсонської області прийняв рішення № 16, за яким вирішив видати ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", правонаступником якого є відповідач-2, свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомого майна-будівлі і споруди санаторію "Гопри" по вул. Леніна, 72 у м. Гола Пристань. Це рішення обґрунтовано посиланням на клопотання голови правління ЗАТ"Укрпрофоздоровниця", застосуванням Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про власність", а також чинного на час прийняття оскаржуваного рішення Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, та констатацією наявності у ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" права власності на будівлі і споруди санаторію "Гопри".

На підставі вказаного рішення ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" було видано свідоцтво про право власності від 26.08.2003р. серії САА, №995115 на будівлі санаторію "Гопри".

Згідно Угоди № 299 від 04.07.2006р. про взаємодію між позивачем та Федерацією профспілок України сторони даної угоди зобов'язалися здійснювати спільні заходи для проведення інвентаризації об'єктів Федерації професійних спілок України, з метою чого передбаченого створення спільної робочої групи. За п. 5 цієї Угоди, при виявленні об'єктів, які на 100% є державною власністю, відомості про них вносяться до Єдиного реєстру об'єктів державної власності.

Відповідно до прийнятого 22.02.2007р. Верховною ОСОБА_4 Закону "Про мораторій на відчуження майна, яке перебуває у володінні Федерації професійних спілок України" передбачено організацію Кабінетом Міністрів України проведення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим законом (набрав чинності 20.03.2007р.) провести інвентаризації відповідного майна комісією за участі представників Фонду державного майна України та правоохоронних органів, представників профспілок, органів місцевого самоврядування та інших зацікавлених установ та організацій.

ОСОБА_4 Одеського апеляційного господарського суду від 02.12.2014р. у справі № 5024/1928/2011, законність та обґрунтованість якої підтверджено постановою Вищого господарського суду України від 26.02.2015р., задоволено в повному обсязі позов Прокурора Голопристанського району Херсонської області в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України до виконавчого комітету Голопристанскьої міської ради та ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області рішення від 22.01.2003р. № 16 "Про видачу свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна-будівлі і споруди санаторію "Гопри" ЗАТ лікувально оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та свідоцтва від 26.08.2003р. серія САА, № 995115 про право власності ЗАТ лікувальнооздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на вказане нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, які (пояснення) на вимогу суду, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розглядові в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з наведеного суд зазначає, що передача майна у відання за своєю правовою природою не є тотожною передачі майна у власність, а тому дії з передачі спірного майна у відання не спричинили своїм наслідком зміну державної форми власності на таке майно. За станом на час розпаду Союзу РСР, Українські республіканські профспілки були складовою профспілкових громадських об'єднань Союзу РСР, на базі яких створена Федерація незалежних профспілок України, такі громадські об'єднання є об'єднаннями союзного підпорядкування.

За ст.1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України" майно підприємств, установ і організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування є державною власністю. Таке майно не могло бути відчужене без згоди його власника - держави в особі позивача, Фонду державного майна України. Спірне майно належало Федерації незалежних профспілок України на праві відання, яке передбачає правомірність користування та володіння відповідним майном. Правомірність користування та володіння Федерацією незалежних профспілок України спірним майном підтверджується також положеннями ч.2 ст. 21 Закону СРСР "Про професійні спілки, права та гарантії їхньої діяльності" (чинного на момент створення ЗАТ "Укрпрофоздоровниця"), відповідно до якої профспілкам передаються у безоплатне користування будинки, приміщення споруди та інші об'єкти підприємства, необхідні для здійснення їх діяльності.

Враховуючи вказане вище, внесок ОСОБА_4 Федерації незалежних профспілок України у статутний фонд ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" оцінюється судом як передача майнових прав (права користування та права володіння) на спірне майно. Такий внесок не може бути підставою зміни державної форми власності на спірне майно.

Суд не приймає в якості доказу на підтвердження будь-яких обставин щодо суті спору, надану до суду відповідачем-2, так звану, "архівну копію" постанови № 433 ОСОБА_4 Міністрів України від 17.04.1956р., з огляду на неналежне оформлення копії цього документу та за неможливості архівної установи, яка є джерелом походження цього документу.

Разом з тим, в контексті заявлених позовних вимог про витребування на користь держави, в особі позивача, майна з незаконного володіння, суд зазначає, що при розгляді справи не спростовано правомірного (на підставі ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 23.04.1960р. № 606) набуття спірного майна профспілками у відання, складовими якого суд розглядає володіння та користування, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.21 Закону СРСР "Про професійні спілки, права та гарантії їхньої діяльності". Іншого змісту поняття "відання" відносно майна при розгляді даної справи не доведено будь-ким з учасників судового процесу. Проте, належне правове оформлення передачі від профспілок безпосередньо до відповідача-2 у даній справі, саме, прав користування та володіння спірним майном за станом на теперішній час відсутнє.

Поряд з цим, суд зазначає про наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 5 цієї ж статті за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 3 ст.267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення судом рішення.

Відповідно до ч. 4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Наявність таких поважних причин зацікавлена сторона повинна підтвердити належними та допустимими доказами.

У п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами ст. 261 Цивільного кодексу України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, дізнався або мав дізнатися позивач. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Як-то слідує з матеріалів даної справи, про факт порушення права власності держави на спірне майно позивач та прокурор були обізнані раніше, ніж після проведення органами прокуратури відповідних перевірок у 2011 році, за результатами яких встановлено факти прийняття 22.01.2003р. виконавчим комітетом Голопристанської міської ради Херсонської області рішення № 16 та видачі свідоцтва про право власності від 26.08.2003р. серія САА, № 995115 на вказане нерухоме майно.

Спірне нерухоме майно було включено до Переліку лікувально-оздоровчих організацій, установ і підприємств, які станом на 24.08.1991р. знаходилися у віданні Федерації незалежних профспілок України (колишньої Укрпрофради), що був складений позивачем на виконання ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 України від 01.11.1996р. № 461/96-ВР "Про проект ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 України про тлумачення ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 України "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР". За висновком суду, саме, з листопада 1996 року (з часу складання такого переліку) позивача слід вважати обізнаним з порушенням його права власності на спірне у даній с праві майно. Вказаний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України у постанові від 25.03.15 у справі № 11/163/2011/5003.

Крім того, за участі позивача у 2007 році, на виконання укладеної позивачем з профспілками угоди та Закону України "Про мораторій на відчуження майна, яке перебуває у володінні Федерації професійних спілок України", до липня 2007 року мала бути проведена інвентаризація нерухомого майна, що перебуває у віданні профспілок. Твердження позивача про неможливість проведення такої інвентаризації суд відхиляє як необґрунтовані: на підставі власноруч складеного, на виконання ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 України від 01.11.1996р. № 461/96-ВР, переліку об'єктів нерухомого майна позивач мав можливість звернутися до органів технічної інвентаризації за інформацією про зареєстроване право власності на об'єкти з цього переліку. Іншого позивач не довів.

Таким чином, не пізніше липня 2007 році позивач мав можливість дізнатися про факт прийняття 22.01.2003р. виконавчим комітетом Голопристанської міської ради Херсонської області рішення № 16 та видачі свідоцтва про право власності від 26.08.2003р. серія САА, № 995115 на вказане нерухоме майно.

За таких обставин перебіг строку позовної давності за вимогами про визнання права власності на спірне нерухоме майно слід вважати таким, що розпочався з липня 2007 року. Й, відповідно, перебіг такого строку скінчився у липні 2010 року. Позов, за яким порушено провадження у даній справі, надійшов до суду у липні 2011 року.

З клопотанням про поновлення пропущеного строку позовної давності, зокрема, в частині вказаних позовних вимог, Фонд державного майна України не звертався.

За поданою прокурором заявою про відновлення строку позовної давності (т.1 а.с.33, 36-38) не доведено пропуску позивачем строку позовної давності за вимогами про визнання права власності, в контексті наведених висновків суду про початок перебігу такого строку з липня 2007 року, з поважних причин.

Крім того, суд зазначає, що у п.5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 роз'яснено, що у ст. 268 Цивільного кодексу України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другої цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також, інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватися і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі. Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 Цивільного кодексу України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов'язковою умовою негаторного позову (позов про захист права власності від порушень не пов'язаних із позбавленням володіння) є існування порушених прав власника на час пред'явлення такого позову.

Позов з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння є віндикаційним, а не негаторним позовом. Позивачем за віндикаційним позовом виступає власник майна, який на момент подання позову не володіє цим майном. (Віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого невласника). Такий спосіб захисту права власності передбачено ст. 387 Цивільного кодексу України.

За таких обставин судом відхиляються доводи прокурора та позивача про непоширення позовної давності на заявлені позовні вимоги про витребування майна, що обґрунтовані положеннями п.5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Фонд державного майна України заснований у 1991 році відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР № 158. ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 України від 07.07.1992р. № 2558-ХІІ затверджене тимчасове положення про вказаний Фонд.

Згідно з ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов'язує.

Згідно з ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

При розгляді справи суду не надано доказів щодо виконання позивачем, з часу утворення позивача по теперішній час (червень 2016 року) обов'язків власника щодо утримання спірного майна та/або щодо вжиття позивачем протягом цього ж часового періоду заходів по контролю за станом, збереженням, використанням спірного майна. Суду не надано й доказів перебування спірного майна у володінні позивача протягом періоду часу будь-якої тривалості з часу утворення позивача по червень 2016 року.

Крім того, при розгляді справи суду не надано доказів виконання вказаних обов'язків щодо спірного майна та/або вжиття вказаних заходів щодо спірного майна у 1991-2015рр та першому півріччі поточного року будь-яким органом державної влади (державною установою). Поряд з цим, суду не надано доказів перебування спірного майна у володінні будь-якого органу державної влади (державної установи) протягом періоду часу будь-якої тривалості у 1991-2015рр та першому півріччі поточного року.

За таких обставин суд констатує про те, що у справі відсутні будь-які докази щодо того, що подання прокуратурою у липні 2015 року до суду позову, за яким порушено провадження у даній справі, в частині вимог цього позову про витребування майна з незаконного володіння відбулося в межах встановленого законом для такої вимоги трирічного строку позовної давності.

З клопотанням про поновлення пропущеного строку позовної давності, зокрема, в частині вказаних позовних вимог, Фонд державного майна України не звертався. За поданою прокурором заявою про відновлення строку позовної давності не доведено пропуску позивачем строку позовної давності, в частині вимог про витребування майна з незаконного володіння відповідачів, з поважних причин.

При цьому, відповідачем-2 зроблено заяву про застосування позовної давності до позовних вимог. За таких обставин, суд застосовує позовну давність до заявлених позовних вимог, й, відповідно, відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд -

в и р і ш и в:

1. Відмовити в повному обсязі в задоволенні позову.

Повне рішення складено 08.07.2016р.

Суддя К.В. Соловйов