Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" липня 2016 р. Справа № 906/243/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

прокурора: Шевчук М.М., посвідчення №038611 від 11.01.2016р.;

від відповідача-2: ОСОБА_1 - договір про надання правової допомоги від 20.04.2015р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Прокурора м.Житомира в інтересах держави

до 1) Житомирської міської ради

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки

Прокурор подав позов про:

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,0060 га, нормативною грошовою оцінкою 40027,18 грн. (кадастровий номер НОМЕР_1) за адресою АДРЕСА_1, укладеного між Житомирською міською радою та ФОП ОСОБА_2 від 12.09.2013р.;

- зобов'язання ФОП ОСОБА_2 звільнити ділянку площею 0,0060 га, нормативною грошовою оцінкою 40027,18 грн., (кадастровий номер НОМЕР_1) шляхом демонтажу споруди з мансардою, розмірами 10x6 м площею 60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язання ФОП ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 0,0060 га, нормативною грошовою оцінкою 40027,18 грн., (кадастровий номер НОМЕР_1) за адресою АДРЕСА_1 до земель територіальної громади м. Житомир у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому ФОП ОСОБА_2 одержала її в оренду.

Ухвалою господарського суду від 28.02.2014р. порушено провадження у справі № 906/243/14 та призначено до розгляду на 18.03.2014р.

Ухвалою господарського суду від 15.05.2014р. провадження у справі було зупинено до вирішення Вищим адміністративним судом України пов'язаної з нею справи № 806/7002/13-а

Ухвалою господарського суду від 01.04.2015р. суддею Сікорською Н.А. справу прийнято до свого провадження, поновлено провадження у справі та призначено до розгляду на 22.04.2015р.

Ухвалою суду від 22.04.2015р. розгляд справи відкладено на 18.05.2015р.

Ухвалою господарського суду від 18.05.2015р. провадження у справі № 906/243/14 зупинено до вирішення господарським судом Житомирської області справи №906/690/15 за позовом прокуратури м. Житомира в інтересах держави до Житомирської міської ради та фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення 24 сесії 6 скликання Житомирської міської ради №579 від 11.07.2013р. в частині надання в оренду земельної ділянки площею 0,0060 га (кадастровий номер НОМЕР_1) за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Ухвалою господарського суду від 28.04.2016р. провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 30.05.2016р.

Ухвалою суду від 30.05.2016р. розгляд справи відкладено на 30.06.2016р.

В судовому засіданні від 30.06.2016р., в порядку ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 05.07.2016р.

Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях, які надійшли до суду 30.05.2016 р. (а.с. 108-113).

Представник другого відповідача - ФОП ОСОБА_2 заперечила проти позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та письмових запереченнях (а.с. 116-119,133-138).

Перший відповідач - Житомирська міська рада повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Відповідно до письмових пояснень від 30.06.2016р. (а.с. 142-143) заперечував проти позову.

В ході вирішення спору, в судових засіданнях оглядались матеріали справи № 906/690/15 за позовом прокурора м. Житомира в інтересах держави до Житомирської міської ради, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення 24 сесії 6 скликання № 579 від 11.07.2013р. в частині надання в оренду земельної ділянки площею 0,0060 га.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника другого відповідача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у даній справі на момент порушення провадження у справі є Прокурор м. Житомира, який заявив позов в інтересах держави.

Внесеними законодавчими змінами пов'язаними із прийняттям Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. в частині ліквідації прокуратур міст та районів та створення місцевих прокуратур, які набули чинності 15 грудня 2015р., статтями 7,12 названого Закону передбачено, що у системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

На виконання вимог розділу ХII Закону, з 15.12.2015 року у системі органів прокуратури створено Житомирську місцеву прокуратуру, керівником якої прийнято до провадження матеріали, що перебували в роботі прокуратури м. Житомира та Житомирської районної прокуратури.

Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокуратуру України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

За таких обставин Житомирську місцеву прокуратуру слід вважати позивачем у справі.

Згідно позовної заяви, прокуратурою м. Житомира у серпні 2013 року проведено перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів при прийнятті Житомирською міською радою рішення № 579 від 11.07.2013.

В ході проведення перевірки встановлено, що 24 сесією 6 скликання Житомирської міської ради 11.07.2013 прийнято рішення N 579 «Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам», яким, зокрема, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано в оренду ФОП ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.0060 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а.с.12-15).

На підставі вищевказаного рішення Житомирської міської ради, 12.09.2013р. між Житомирською міською радою (орендодавець, відповідач-1) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар, відповідач 2) укладено договір оренди землі (а.с. 7-8).

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору, орендодавець, керуючись рішенням 24 сесії Житомирської міської ради шостого скликання від 11.07.2013р. № 579, Положенням про порядок встановлення розмірів та справляння орендної плати за земельні ділянки в м.Житомирі, які перебувають у державній і комунальній власності та чинним законодавством надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: м.Житомир, вул. Черняховського,109-а.

За умовами п. п. 2, 4 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0060 га, в тому числі, під будівлями та спорудами - 0,0060 га. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить станом на 08.07.2013р. - 40027,18 грн. (п. 5 договору).

Згідно п. 6 договору, договір укладено строком на 5 (п'ять) років.

За приписами пунктів 7, 8 договору, сторони домовились, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, розмір якої становить 1200,82 грн. в рік, коефіцієнт співвідношення - 3,000. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації.

Відповідно до п. 12 договору сторони визначили, що земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови (п. 13 договору).

Згідно п.15 договору, умови та передача земельної ділянки в оренду здійснюється з урахуванням вимог, які передбачені проектом відведення або складанням технічної документації із землеустрою, що посвідчує право користування земельною ділянкою

Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у триденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

У пункті 37 договору визначено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Згідно договору, запис про реєстрацію здійснено у книзі записів реєстрації договорів оренди за № 1204 від 12.09.2013р.

На виконання умов укладеного між сторонами договору, 12.09.2013р. між сторонами підписано акт прийому-передачі об'єкта оренди, відповідно до якого орендодавцем передано, а орендарем прийнято в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться в м.Житомир, вул. Черняховського,109-а, загальною площею 0,0060 га терміном на 5 років (а.с.11).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, 23.09.2013р. здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди земельної ділянки від 12.09.2013 р. (а.с.14).

Як на підставу визнання недійсним договору оренди на момент звернення до суду, а саме: 27.02.2014 р., прокурор вказав факт визнання протиправним та скасування рішення Житомирської міської ради N 579 «Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0060 га та надання її в оренду ФОП ОСОБА_2, згідно постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2014 р., яка має преюдиціальне значення у даній справі

Як зазначив прокурор у позовній заяві, фактична відсутність відповідного рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки в оренду свідчить про те, що оспорюваний договір оренди від 12.09.2013 р. не відповідає вимогам чинного законодавства.

Однак, в процесі розгляду даної справи, Вищим адміністративним судом України 26.02.2015 р. прийнято ухвалу, якою постанову Житомирського окруужного адміністративного суду від 17.02.2014 р. скасовано та закрито провадження у справі в порядку п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, прокурор звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом до Житомирської міської ради та ФОП ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення 24 сесії 6 скликання Житомирської міської ради №579 від 11.07.2013р. "Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичними і фізичними особами" в частині надання в оренду земельної ділянки площею 0,0060 га (кадастровий номер НОМЕР_1) за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (справа № 906/690/15).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 12.08.2015р. у справі №906/690/15 позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Житомирської міської ради від 11.07.2013 №579 "Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам" в частині надання в оренду Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0060 га (кадастровий номер НОМЕР_1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.12.2015р. у справі №906/690/15 рішення господарського суду Житомирської області від 12.08.2015р. у справі № 906/690/15 скасовано. Прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.03.2016р. постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 02.12.2015р. у справі № 906/690/15 залишено без змін. Зазначено, що оскаржуване рішення Житомирської міської ради, є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, шляхом укладання 12.09.2013р. договору оренди землі, а відтак обраний спосіб захисту не може призвести до відновлення прав і охоронюваних законом інтересів та не забезпечить реального захисту.

Враховуючи втрату чинності та, як наслідок, відповідності вимогам щодо належності частини доказів, поданих прокуратурою на підтвердження своїх вимог, прокурор подав письмові пояснення щодо фактичних та нормативних підстав пред'явлення позову (а.с. 108-113).

Так, обгрунтовуючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, прокурор вказав, що відповідачем-1 здійснено передачу ФОП ОСОБА_2 земельної ділянки на підставі оскаржуваного договору оренди з порушенням норм чинного законодавства, а саме: ст. 124, ч.1 ст. 134 ЗК України без проведення земельних торгів, які були обов'язковими в даному випадку.

Прокурор зазначає, що на час на укладання договору оренди на земельній ділянці об'єкти нерухомого майна (будівелі, споруди) не знаходились

Земельна ділянка відповідно до п. 17 Додатку 2 до рішення №579 від 11.07.2013 надана ФОП ОСОБА_2 на підставі клопотання суб'єкта підприємницької діяльності від 04.07.2013 та схеми генплану розміщення тимчасового дитячого кафетерію.

Вважає, що тимчасовий дитячий кафетерій не може бути розцінений як об'єкт нерухомого майна, оскільки до нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення .

Відповідно до акту позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудування, проведеної 28.10.2013 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області, ФОП ОСОБА_2 на орендованій земельній ділянці виконує будівельні роботи по будівництву споруди з мансардою розмірами 10x6 м., площею 60 кв.м., з дерев'яних, легких по класифікації конструкцій без влаштування фундаменту, що є аналогом тимчасової споруди.

В той же час, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, будь-які будівлі, споруди та інші капітальні об'єкти відсутні. Не зареєстровано прав на нерухомість, що знаходиться за цією адресою і безпосередньо за ФОП ОСОБА_2

Прокурор вказав, що у справі № 906/690/15 в задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що рішення Житомирської міської ради від 11.07.2013р. № 579 «Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам» є ненормативним актом, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Скасування такого акту не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Вважає, що право на отримання в користування земельної ділянки державної або комунальної власності реалізується саме шляхом укладення відповідного договору оренди землі, а не винесення уповноваженим суб'єктом владних повноважень рішення про надання землі, оскільки наявність такого акту локальної дії є лише однією з попередніх підстав для укладення договору, що не тягне за собою неминучого набуття права на землю.

Тому, визнання недійсним правовстановлюючого документу на земельну ділянку в даному випадку є належним способом захисту права.

Відмова в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним рішення міської ради № 579 від 11.07.2013 р. не презюмує законності укладенного на його підставі договору оренди землі.

Житомирська міська рада, заперечуючи проти позову вказує, що з урахуванням обставин, встановлених при розгляді справи № 906/690/15 про визнання незаконним та скасування рішення 24 сесії 6 скликання № 579 від 11.07.2013р. в частині надання в оренду земельної ділянки площею 0,0060 га підстави для проведення земельних торгів при наданні в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 134 Земельного кодексу, були відсутніми.

Спірний договір оренди вважає таким, що укладений у відповідності до вимог чинного законодавства, а позовні вимоги прокурора в свою чергу - безпідставними.

Другий відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що на переданій в оренду земельній ділянці з 2012 року розташовані власні будівлі, споруди ФОП ОСОБА_2, тому передача ФОП ОСОБА_2 земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів є законною, оскільки на вказані правовідносини згідно ч.2 ст. 124 ЗК України поширюється ч.2 ст. 134 ЗК України, якою встановлено, що земельні торги не проводяться відносно земельної ділянки, на якій розташовані власні будівлі, споруди.

Зазначила, що відповідно до висновку № 272/08.15 будівельно- технічної експертизи від 24.07.2015р. одноповерхова з мансардним поверхом будівля зі зрубу, що розміщена на земельній ділянці по АДРЕСА_1, є нерухомим майном. Будівництво будинку розпочато у 2011 році, а закінчено у 2012р. Будівельна готовність - 100%. На момент проведення дослідження об'єкт використовується під дитяче кафе.

Зауважила, що Законом України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не визначено конкретних строків, в межах яких особа-власник нерухомого майна зобов'язана зареєструвати право на нерухомість.

Наголосила на тому, що у справі № 906/690/15 в позові Прокурора м. Житомира про визнання незаконним та скасування рішення 24 сесії 6 скликання Житомирської міської ради №579 від 11.07.2013р. «Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам» в частині надання в оренду ФОП ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0.0060 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, відмовлено, оскільки рішення № 579 від 11.07.2013р. вичерпало свою дію шляхом виконання.

Крім того, звертає увагу суду на позицію Європейського суду з прав людини, яка полягає в тому, що особа - суб'єкт приватного права, не може відповідати за помилки державних органів (чи органів місцевого самоврядування) при укладенні останніми відповідних договорів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при укладенні цих договорів припустилися помилки.

Вважає, що при укладенні договору оренди сторонами дотримано всіх істотних умов, внаслідок чого договір є правомірним та таким, що не підлягає визнанню його недійсним.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника другого відповідача, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру".

У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача (ч. 2 ст. 29 ГПК України).

З огляду на те, що предметом даного спору є визнання недійсним договору оренди землі, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За приписами ч.1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладених норм чинного, на час укладення спірного договору оренди землі, законодавства, підставою для надання в оренду земельної ділянки державної або комунальної власності та передумовою укладення відповідного договору є рішення особи, яка здійснює розпорядження відповідною земельною ділянкою від імені власника.

Відтак, відповідний договір оренди земельної ділянки державної чи комунальної власності може бути визнаний недійсним з підстав незаконності передання в оренду земельної ділянки лише за умови визнання недійсним з моменту прийняття рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання в оренду цієї ділянки.

Як встановлено ст. 134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

У п. 4 рішення Конституційного суду України у справі № 7-пр/200 від 16.04.2009р. визначено, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

У п. 5 Конституційний Суд України зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

В даному випадку рішення Житомирської міської ради № 579 від 11.07.2013р. було предметом розгляду господарським судом Житомирської області у справі № 906/690/15 за позовом прокурора м. Житомира в інтересах держави до Житомирської міської ради; фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення 24 сесії 6 скликання №579 від 11.07.2013р. в частині надання в оренду земельної ділянки площею 0,0060 га.

За результатами розгляду вказаної судової справи в задоволені позову було відмовлено з тих підстав, що рішення Житомирської міської ради № 579 від 11.07.2013р., на підставі якого укладено спірний договір оренди землі, є ненормативним актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання. .

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною другою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Отже, відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Згідно абз. 4 п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними (із змінами і доповненнями)" зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Прокурор, заявляючи вимогу про недійсність договору оренди від 12.09.2013р., посилається на обставини, які могли слугувати визнанню незаконним та скасуванню рішення № 579 від 11.07.2013р. Інших підстав для визнання вказаного договору недійсним прокурором не вказано.

Прокурором не доведено, у чому зміст оскаржуваного договору оренди в цілому або в окремих його частинах (пунктах) суперечить вимогам земельного чи цивільного законодавства, або моральним засадам суспільства.

Оскільки матеріали справи не містять доказів визнання незаконним рішення № 579 від 11.07.2013р., яке стало підставою для укладення спірного договору, і прокурором не доведено інших підстав для визнання договору оренди недійсним, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

З огляду на вищевикланене, безпідставними є й похідні вимоги прокурора щодо зобов'язання відповідача-2 звільнити та повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: м.Житомир, вул. Черняховського ,109 а.

Крім того, при вирішенні спору суд враховує судову практику Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини у національному законодавстві як інструменту функціонування Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) і окремі Протоколи до неї, які у відповідності до Закону України від 10.12.1991 року "Про дію міжнародних договорів на території України" стали невід'ємною частиною національного законодавства, а у відповідності до Закону України від 22.12.1993 року "Про міжнародні договори України" мають пріоритет норм у разі їх колізії з національним законодавством.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Відповідач 2 - користується спірною земельною ділянкою на праві оренди.

Набуття ним цього права здійснювалось на підставі рішення Житомирської міської ради, тобто з дозволу відповідного органу місцевого самоврядування, тому відповідач-2 мав всі підстави вважати його дійсним, а спроможність здійснювати освоєння вказаної земельної ділянки (законні сподівання) - правомірною.

Провівши державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку держава офіційно його визнала і підтвердила факт його виникнення у відповідача - 2.

Так, рішенням Європейського суду з права людини від 24.06.2003 року № 44277/98 "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Частиною 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законами або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до другого речення частини 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції держава може втручатися в права суб'єктів власності і позбавити їх майна в розумінні Протоколу, але таке втручання не може суперечити інтересам суспільства і здійснюється лише на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання держави у власність має відповідати вимозі про наявність законної мети - інтересів суспільства.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 02.11.2004 року у справі "Трегубенко проти України" вказано, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Далі суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Отже, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини майнове право особи, зокрема, право оренди, може бути припинено у разі, якщо цього потребують загальні інтереси.

Разом з тим, під час розгляду справи прокуратурою належним чином не обґрунтовано та не доведено за допомогою належних та допустимих доказів ні обставин наявності суспільного інтересу на припинення права користування відповідачем-2 земельною ділянкою, ані порушень прав держави чи територіальної громади внаслідок виникнення у ФОП ОСОБА_2 права оренди спірної земельної ділянки, адже позовна заява та інші обґрунтування заявлених вимог не містять конкретних доводів та не зазначають доказів того, в чому полягає шкода, завдана спірним договором оренди: чи має місце ненадходження чи невідповідне надходження плати за користування земельною ділянкою, чи було позбавлено права на неї іншого потенційного землекористувача, чи передана в оренду земельна ділянка відповідно до закону не може використовуватися з метою, наведеною в договорі оренди, а також, яким чином буде змінено наявну ситуацію щодо використання земельної ділянки, тобто, відновлено право, у разі, якщо таке право порушене, в разі задоволення позовних вимог.

За таких обставин, в силу вказаних рішень Європейського суду з прав людини, ст.1 Першого протоколу до Конвенції та відсутності доказово обґрунтованих доводів щодо наявності умислу у діях відповідача-2 на незаконне одержання земельної ділянки в користування, суд не вбачає підстав для визнання недійсними оспорюваного договору.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.07.16

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- прокуратура Жит. обл. (рек. з повід)

3- відповідачу -1 (рек. з повід.)