КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Справа№ 910/23477/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Ляховенко М.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: Пріцак І.Є. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ" на рішення господарського суду міста Києва від 25.01.2016 (повне рішення складено 01.02.2016)

у справі №910/23477/15 (головуючий суддя Чебикіна С.О., судді Нечай О.В., Ломака В.С.)

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ"УКРБІЗНЕСБАНК" Білої І.В. в інтересах ПАТ"УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ"

про стягнення 234 899,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 234 899,52 грн. заборгованості за кредитним договором №197/Ю від 22.07.2013 року, з яких: 225 136,73 грн. сума заборгованості за основним боргом, у т.ч. прострочена заборгованість - 4 364,81 грн.; 8 161,47 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами, у т.ч. прострочена заборгованість - 5 722,41 грн.; 1 514,02 грн. сума заборгованості по сплаті пені, у т.ч. за простроченим основним боргом - 585,78 грн., за простроченими процентами - 928,24 грн.; 87,30 грн. сума заборгованості за штрафами.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.01.2016 по справі № 910/23477/15 позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" на користь Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" 225 136 грн. 73 коп. сума заборгованості за основним боргом, 8 161 грн. 47 коп. суму заборгованості за нарахованими процентами, 1 514 грн. 02 коп. суму заборгованості по сплаті пені, 87 грн. 30 коп. суми заборгованості за штрафами, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" 3 523,50 грн. судового збору в доход Державного бюджету України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить суд змінити рішення господарського суду міста Києва від 25.01.2016, відмовивши позивачу в частині стягнення процентів за користування кредитом 827,91 грн., в частині стягнення процентів на підставі п. 4.6 Договору в розмірі 148,87 грн., в частині стягнення пені за простроченими процентами на 2,79 грн., в частині стягнення штрафу відмовити в повному обсязі (87,30 грн.).

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим місцевим господарським судом на підставі не повного дослідження доказів, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Власова Ю.Л., Станіка С.Р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ" до провадження та призначено її розгляд на 16.03.2016.

01.03.2016 до відділу документального забезпечення суду від позивача надійшли відзиви на апеляційну скаргу, відповідно до яких він просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 розгляд справи відкладено на 05.04.2016.

Відповідно до розпорядження головного спеціаліста Київського апеляційного господарського суду № 09-52/706/16 від 05.04.2016 у зв'язку з перебуванням судді Станіка С.Р., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/23477/15.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.04.2016 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Власова Ю.Л., Хрипуна О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 прийнято справу №910/23477/15 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ" на рішення господарського суду міста Києва від 25.01.2016 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 розгляд справи №910/23477/15 відкладено на 25.05.2016.

25.05.2016 до відділу документального забезпечення суду від позивача надійшли додаткові документи.

В судовому засіданні 25.05.2016 представник позивача надав суду клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 продовжено строк розгляду спору у справі 910/23477/15 на п'ятнадцять днів та розгляд справи відкладено на 08.06.2016.

31.05.2016 до відділу документального забезпечення суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судове засідання 08.06.2016 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, явка якого в судове засідання обов'язковою не визнавалась.

В судовому засіданні 08.06.2016 представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд оскаржуване рішення залишити без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Український бізнес банк" (банк) укладено кредитний договір № 197/Ю (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого банк за наявності вільних грошових коштів, надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі непоновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 790 135,00 грн. на придбання транспортних засобів строком до 21.11.2015 із сплатою: в період з 22.07.2013 року по 30.09.2014 року включно 21% річних; в період з 01.10.2014 року по 21.11.2015 року включно - 15% річних. Проценти за користування кредитом нараховуються за кожен календарний день за методом «Факт/360» тобто для розрахунку використовується умовно 360 днів у році (з урахуванням змін і доповнень внесених додатковою угодою №1 від 15.10.2014 року).

Відповідно до п.4.2. договору позичальник зобов'язаний щомісячно, не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним, перераховувати на рахунок суму процентів за користування кредитом у відповідності до договору. У разі якщо дата погашення процентів припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

Згідно з п. 4.5 договору позичальник зобов'язаний погашати наданий банком кредит згідно з графіком погашення, наведеним у Додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору.

У разі невиконання зобов'язань відповідно до п.4.5. цього Договору, а саме невиконання зобов'язань щодо зменшення суми ліміту кредитування згідно з графіком погашення та/або не виконання зобов'язань щодо повного остаточного погашення кредиту до 21.11.2015 включно, позичальник сплачує банку проценти у розмірі: в період з 22.07.2013 року до 30.09.2014 року включно - 50% процентів річних на суму простроченої заборгованості до її погашення; починаючи з 01.10.2014 року - 15 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення (п. 4.6 договору з урахуванням змін і доповнень внесених додатковою угодою №1 від 15.10.2014 року).

Відповідно до п.4.12 договору позичальник зобов'язаний забезпечити об'єм кредитових надходжень на поточний рахунок у сумі не менше 29 200,00 грн. впродовж кожного місяця, починаючи з серпня 2013 року.

Згідно з п. 5.3 договору банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків, зокрема, у випадку недотримання умов цього договору. Про намір достроково розірвати договір та/або вимогу достроково погасити суму кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків, банк письмово повідомляє позичальника. Позичальник повинен протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банка достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії, неустойку, передбачені даним договором.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що банк має право у разі несвоєчасного повернення кредиту у строки, вказані у п. 4.5 цього Договору вимагати від позичальника сплатити банку штраф у розмірі 2% від суми заборгованості за основним боргом на дату пред'явлення вимоги.

Відповідно до п.5.10 Договору банк має право при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих зa ним процентів, комісій (п.4.2., 4.3. 4.5.) вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кредитом.

Згідно з п.7.1. договору у разі порушення зобов'язань, передбачених пунктами 4.9-4.10, на вимогу банку позичальник сплачує банку неустойку у вигляді штрафу у розмірі 2% від суми заборгованості за основним боргом на дату порушення вищезазначених зобов'язань, а також відшкодовує банку збитки, пов'язані з цим порушенням.

В додатку №1 до кредитного договору сторони погодили графік погашення кредиту.

На виконання умов договору позивач відкрив відповідачу непоновлювальну кредитну лінію на суму 790 135,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №260_4 від 22.07.2013.

Проте, відповідач свого зобов'язання щодо повернення суми кредиту виконав не в повному обсязі, а також порушив зобов'язання з оплати відсотків за користування кредитом у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 17.07.2015 в загальній сумі складала 233 340,83 грн.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 3793 від 17.07.2015 про погашення простроченої заборгованості перед позивачем в загальній сумі 233 340,83 грн., з яких заборгованість по кредиту 225 136,73 грн. у т.ч. прострочена заборгованість - 3 526,34 грн., заборгованість за відсотками 7 223,37 грн. у т.ч. прострочена заборгованість -5 722,41 грн., штрафні санкції 70,53 грн., заборгованість по пені -910,20 грн. Зазначену вимогу відповідач отримав 28.07.2015.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ст.1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" від 24.11.2014р. №1 у розгляді питання щодо дострокового повернення кредиту в зв'язку з простроченням виконання боржником свого зобов'язання за кредитним договором господарські суди мають виходити з такого. У силу частини другої статті 1054 ЦК України до кредитних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 1050 зазначеного Кодексу, якою встановлено санкцію за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 ЦК України. У такому випадку дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов'язань та є належним способом захисту порушеного права.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оскільки відповідач отримав відповідні кредитні кошти, однак у встановлений договором строк їх не повернув, що відповідачем не спростовано, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що основний борг, який існує на момент розгляду справи в суді в розмірі 225 136,73 грн. підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.

Згідно із обґрунтованим розрахунком позивача за час користування кредитом відповідач оплатив проценти за користування кредитом частково та має заборгованість за нарахованими процентами в сумі 8 161,47 грн.

Перевіривши нарахування позивача, колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 8 161,47 грн. заборгованості за процентами правомірно задоволена судом першої інстанції.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника, що п.4.6. кредитного договору не відповідає вимогам законодавства та принципам справедливості, оскільки з огляду на положення ст. 1056-1 ЦК України узгодження сторонами розміру процентної ставки в залежності від строків користування кредитними коштами в межах строків, встановлених п. 1.1 кредитного договору та додатку до нього, та строків, встановлених п. 4.6 кредитного договору на рівні 21%, 50%, 15%, відповідає принципу розумності та справедливості, оскільки порушення строків повернення кредитних коштів є кредитним ризиком, який впливає на розмір кредитних процентних ставок.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника про те, що нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом після 20.08.2015р. є безпідставним, оскільки в силу вимог ст.1048 Цивільного кодексу України, а також враховуючи умови п.4.6. договору проценти виплачуються щомісяця до дня повернення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Згідно з ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання, незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено також ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із принципом свободи договору, закріпленим статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що банк має право у разі несвоєчасного повернення кредиту у строки, вказані у п. 4.5 цього Договору вимагати від позичальника сплатити банку штраф у розмірі 2% від суми заборгованості за основним боргом на дату пред'явлення вимоги.

Відповідно до п.5.10 Договору банк має право при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих зa ним процентів, комісій (п.4.2., 4.3. 4.5.) вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кредитом.

Згідно з п.7.1. договору у разі порушення зобов'язань, передбачених пунктами 4.9-4.10, на вимогу банку позичальник сплачує банку неустойку у вигляді штрафу у розмірі 2% від суми заборгованості за основним боргом на дату порушення вищезазначених зобов'язань, а також відшкодовує банку збитки, пов'язані з цим порушенням.

Колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі №3-24гс12 та від 09.04.2012 у справі №3-88гс11, відповідно до якої одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, отже у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 514,02 грн. пені та 87,30 грн. штрафу обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ" на рішення господарського суду міста Києва від 25.01.2016 у справі №910/23477/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 25.01.2016 у справі №910/23477/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23477/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Ю.Л. Власов

О.О. Хрипун