КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Справа№ 911/875/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Дуднік-Дубіняк Д.І. за довіреністю;

відповідача: Руденко В.В. за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

на рішення Господарського суду Київської області від 19.04.2016

у справі № 911/875/16 (головуючий суддя Подоляк Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергобудмонтажсервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

про стягнення 446757,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.04.2016 у справі №911/875/16 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергобудмонтажсервіс" 255704 грн. 44 коп. основного боргу, 176425 грн. 18 коп. інфляційних втрат, 14606 грн. 68 коп. 3% річних, 6701 грн. 04 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, оскільки відповідно до умов договору поставки остаточна оплата здійснюється після завершення монтажних та пусконалагоджувальних робіт, але надані позивачем документи не підтверджують виконання вказаних робіт саме по договору поставки, тому відсутні підстави для здійснення остаточних розрахунків.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 04.07.2016.

08.06.2016 позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких вказав, що матеріали справи містять докази, які підтверджують повне виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт, доводи відповідача є безпідставними, тому просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.07.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 911/875/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження

Представник відповідача (апелянта) в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у позові, оскільки роботи не виконані, акти не передані.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін, оскільки обладнання поставлено, змонтовано у строк та працює.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

19.07.2013 між позивачем - ТОВ "Енергобудмонтажсервіс", як постачальником, та відповідачем - ТОВ "Біогаз", як покупцем, було укладено договір поставки № 3-190713 (далі - договір), відповідно до умов якого, постачальник зобов'язався поставляти та передавати у власність покупця обладнання (далі - товар), а покупець зобов'язався приймати і оплачувати такий товар в найменуванні, кількості і за ціною, згідно узгоджених сторонами специфікацій (додаток № 1 до договору), які являються невід'ємними частинами цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору оплата коштів за поставку товару здійснюється у безготівковій формі. Порядок розрахунку узгоджується сторонами та вказується у специфікації, відповідній певному замовленню партії товару та/або її частини.

У пункті 6.2.2 договору, передбачено, що покупець зобов'язався оплачувати товар на умовах, визначених цим договором та/або додатками до нього.

Договір вступив в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діяв до 31.12.2013, але в будь-якому випадку до повного і належного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 11.1 договору).

У Додатку № 1 до договору "Специфікація" сторони визначили товар, який поставляється (підстанція КТПП-25002/10/0,4 кВ), його кількість та ціну. Сторони також погодили термін поставки: протягом 60-ти календарних днів з моменту отримання передоплати на розрахунковий рахунок постачальника; умови оплати: 50% передоплати від вартості товару, 30% по факту отримання товару, 20% після завершення монтажних та пусконалагоджувальних робіт та підписання актів виконаних робіт, але в будь-якому випадку не пізніше 20 календарних днів по завершенню вищезазначених робіт.

У Додатку № 2 до договору "Специфікація" сторони визначили товар, який поставляється, його кількість та ціну. Сторони також погодили термін поставки: протягом 25-ти календарних днів з моменту отримання передоплати на розрахунковий рахунок постачальника; умови оплати: 50% передоплати від вартості товару, 30% по факту отримання товару, 20% після завершення будівельно-монтажних робіт.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар по наступними видатковими накладними: від 04.03.2014 № 16 на суму 66457,80 грн., від 28.01.2014 № 6 на суму 946233,20 грн., які підписані в двосторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Окрім цього, 24.09.2013 між сторонами було укладено договір підряду № 6-240913 (спец. №1, №2 договір №3-190713), відповідно до умов якого відповідач, як замовник доручив, а позивач, як підрядник, зобов'язався виконати будівельні, електромонтажні та пусконалагоджувальні роботи теплової електростанції - КТП-10/0,4 кВ 2х2500.

На виконання зазначеного договору підряду позивач виконав передбачені договором роботи з використанням поставленого за договором поставки обладнання, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт за березень 2014 року, які підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками сторін без будь яких застережень і зауважень та скріплені печатками сторін. Завірені копії договору підряду та зазначених актів залучені до матеріалів справи.

За таких обставин монтажні, пусконалагоджувальні та будівельно-монтажні роботи по поставленому позивачем обладнанню відповідачу відповідно до умов договору поставки були завершені в березні 2014 року, що є підставою для проведення остаточних розрахунків за договором поставки.

Однак, в порушення умов договору поставки відповідач свої зобов'язання щодо здійснення повного розрахунку за отриманий товар не виконав, в зв'язку утворилась заборгованість в сумі 255704,44 грн. - різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю поставленого товару.

13.01.2016 позивач направив відповідачу вимогу про сплату боргу в сумі 255704,44 грн., у відповідь на яку відповідач листом від 15.02.2016 повідомив про неотримання акту приймання виконаних будівельних робіт.

У зв'язку із викладеним, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 446757,32 грн., з яких 255704,44 грн. основний борг, 176425,18 грн. інфляційні втрати та 14627,70 грн. 3% річних.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За правовою природою укладений між сторонами Договір є господарським договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами пункту 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами укладеного сторонами договору встановлено, що порядок розрахунків визначається специфікаціями, відповідно до яких покупець сплачує остаточну вартість товару - 20% після завершення монтажних та пусконалагоджувальних робіт та підписання актів виконаних робіт, але в будь-якому випадку не пізніше 20 календарних днів по завершенню вищезазначених робіт.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що всупереч наведених приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх договірних зобов'язань щодо здійснення повного розрахунку за поставлений товар, в зв'язку з чим за ним на час розгляду справи рахувався борг в сумі 255704,44 грн.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, є вірним висновок місцевого господарського суду про те, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 255704,44 грн. заборгованості за поставлений товар.

Оскільки відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, позивач також просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з простроченої суми грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати з простроченої суми за період прострочення з 20.04.2014 по 15.03.2016 складають 176425,18 грн., 3% річних з простроченої суми за період прострочення з 20.04.2014 по 15.03.2016 складають 14627,70 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем невірно визначено початок прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання.

Однак, вказана помилка не вплинула на обґрунтованість вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат, а тому вимога про стягнення 176425,18 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Також судом першої інстанції зроблено перерахунок 3% річних, та вірно встановлено, що до стягнення підлягає 14606,68 грн., а тому правомірно відмовлено в решті заявленої до стягнення суми 3% річних в розмірі 21,02 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, позовні вимоги про стягнення з відповідача 255704,44 грн. основного боргу, 176425,18 грн. інфляційних втрат, 14606,68 грн. 3% річних є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача, які він надавав суду першої інстанції та виклав у апеляційній скарзі, про те, що в нього не настав обов'язок здійснити остаточний розрахунок за поставлене обладнання, то вказані доводи спростовуються матеріалами справи і обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки відповідно до договору підряду, який укладений на монтаж поставленого за договором поставки обладнання, позивач здійснив монтажні, пусконалагоджувальні та будівельно-монтажні роботи у березні 2014 року, тому по завершенню у березні 2014 року зазначених робіт у продовж 20 календарних днів відповідач зобов'язаний був здійснити остаточні розрахунки з позивачем за поставлене обладнання по договору поставки.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Київської області від 19.04.2016 у справі № 911/875/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 19.04.2016 у справі № 911/875/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/875/16 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

Л.П. Зубець