ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2016 р. Справа № 911/1465/16

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/1465/16

за позовом Приватного акціонерного товариства «Сільськогосподарське підприємство

«Переробник», м. Бровари

до 1. Зазимської сільської ради Броварського району Київської області,

Броварський район, с. Зазим`є

2. Приватного підприємства «Східний Степ», Броварський район, с. Зазим`є

про визнання недійсним рішення, договору оренди земельної ділянки

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 11.03.2016;

від відповідача 1: ОСОБА_2, довіреність вих. № 152/02-25 від 07.06.2016;

від відповідача 2: ОСОБА_3, довіреність № 22-06/2016 від 22.06.2016,

ОСОБА_4, довіреність № 22-06/2016 від 22.06.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява вих. № 4 від 15.04.2016 (вх. № суду 1511/16 від 27.04.2016) Приватного акціонерного товариства «Сільськогосподарське підприємство «Переробник» (надалі позивач) до 1. Зазимської сільської ради Броварського району Київської області (надалі відповідач 1) та 2. Приватного підприємства «Східний Степ» (надалі відповідач 2) про визнання недійсними рішення Зазимської сільської ради Броварського району Київської області «Про передачу в оренду земельної ділянки ПП «Східний Степ» в с. Зазим`є» від 09.10.2006 № 156-7-У та договору оренди земельної ділянки від 09.02.2007, укладеного між Зазимською сільською радою Броварського району Київської області та Приватним підприємством «Східний Степ».

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем тим, що відповідачем 1 оскаржуваним рішенням незаконно вилучено та передано спірну земельну ділянку відповідачу 2 за рахунок земель позивача, які наданні останньому в постійне користування згідно Державного акту І-КВ № 000455 від 17.11.1997; позивач не здійснював у встановленому Земельним кодексом України порядку добровільної відмови від права постійного користування спірною земельною ділянкою, оскільки не подавав до власника земельної ділянки (відповідача 1) заяву про добровільну відмову від неї; постійне користування позивача не припинялось відповідним рішенням відповідача 1; оскільки сторонами оспорюваного правочину під час його укладення не було додержано норм земельного законодавства, то Договір оренди земельної ділянки, укладений між відповідачами, має бути визнаний недійсним.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.04.2016 порушено провадження у справі № 911/1465/16 і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників сторін на 18.05.2016.

В судовому засідання 18.05.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

В судове засідання 18.05.2016 представник відповідача 1 не з`явився, через канцелярію суду (вх. № 10499/16 від 18.05.2016) відповідач 1 надав клопотання вих. № 263/02-24 від 17.05.2016 про відкладення розгляду справи та про застосування строків позовної давності до заявлених вимог.

В судове засідання 18.05.2016 представник відповідача 2 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 28.04.2016 не виконав.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 08.06.2016 о 10 год. 00 хв.

В судовому засіданні 08.06.2016 представник відповідача 1 надав відзив вих. № 303/02-24 від 07.06.2016 на позовну заяву, в якому проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві, а саме, у зв`язку із спливом строку позовної давності, оскільки позивач був обізнаний про вилучення спірної земельної ділянки ще з 2005 року, коли листом вих. № 25/7 від 25.07.2005 не заперечував проти передачі в оренду земельної ділянки площею 4 га відповідачу 2; приймаючи оскаржуване рішення у 2006 році та укладаючи оскаржуваний договір у 2007 у відповідача 1 були відсутні підстави вважати, що зазначений лист позивача підписаний неуповноваженою особою.

В судовому засіданні 08.06.2016 представник відповідача 2 надав відзив вих. № 08/06/16 від 07.06.2016 на позовну заяву, в якому проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

В судовому засіданні 08.06.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України судом було оголошено перерву до 22.06.2016 об 11 год. 30 хв.

Через канцелярію суду (вх. № 12935/16 від 21.06.2016) позивачем було надано письмові пояснення на відзиви відповідачів.

В судовому засіданні 22.06.2016 представник відповідача 2 надав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із заміною представника відповідача 2.

В судовому засіданні 22.06.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України судом було оголошено перерву до 29.06.2016 об 11 год. 00 хв.

В судовому засіданні 29.06.2016 відповідач 2 надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві, а саме, що листом вих. № 25/7 від 25.07.2016 позивач здійснив добровільну відмову від свого права використання спірної земельної ділянки; з позивачем, як землекористувачем, було погоджено проект відведення земельної ділянки, що підтверджується підписанням позивачем акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки; відповідач 2 зазначає про сплив строку позовної давності; позивач відповідно до умов Податкового кодексу України повинен був сам нараховувати та сплачувати плату за землю у розмірі зменшеному у зв`язку зі зменшенням бази оподаткування, тому це підтверджує обізнаність позивача про оскаржувані рішення та договір задовго до суду; відповідач 2 є сумлінним платником орендної плати; на орендованій земельній ділянці відповідачем 2 збудовано цех по виготовленню поліетиленової продукції, площадки для збереження сировини та готових виробів, що підтверджується сертифікатом серія IV № 27 від 25.03.2014, відповідач 2 набув права власності на нерухоме майно, розташоване на орендованій земельній ділянці, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03.12.2014.

Ухвалою суду від 29.06.2016 відповідно до ст. 69 ГПК України продовжено строк вирішення спору у справі № 911/1465/16.

В судовому засіданні 29.06.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України судом було оголошено перерву до 08.07.2016 об 11 год. 00 хв.

Через канцелярію суду (вх. № 14152/16 від 07.07.2016) позивач надав додаткові письмові пояснення.

Через канцелярію суду (вх. № 14192/16 від 08.07.2016) відповідач 2 надав письмові пояснення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 24.09.1997 № 67 надано в постійне користування Сільськогосподарському закритому акціонерному товариству «Переробник» для сільськогосподарського виробництва (вирощування великої рогатої худоби, свиней, птиц та виробництва продуктів харчування) 33,0 га (ріллі 10,0 га, пол. шляхів 1,0 га, господарських дворів 19,4 га, інших 2,6 га (пісків -2,1 га, порушених земель 0,5 га). Відповідно до зазначеного рішення позивачу було видано Державний акт І-КВ № 000455 від 17.11.1997 на право постійного користування земельною ділянкою площею 33,0 га для сільськогосподарського виробництва.

Згідно протоколу № 5 від 11.05.2015 позачергових загальних зборів акціонерів Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Переробник» та Статуту позивача змінено назву з Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Переробник» на Приватне акціонерне товариство «Сільськогосподарське підприємство «Переробник».

Загальними зборами акціонерів позивача 23.07.2001 прийнято рішення про ліквідацію СЗАТ «Переробник», призначено членів ліквідаційної комісії та встановлено повноваження членів ліквідаційної комісії (рішення загальних зборів оформлено протоколом від 23.07.2001).

Листом вих. № 25/7 від 25.07.2005 на адресу відповідача 2 позивач, за підписом голови ліквідаційної комісії ОСОБА_5, засвідченим печаткою позивача, зазначив, що не заперечує проти передачі в оренду терміном на 49 років з правом викупу земельної ділянки площею 4,0 га, яка знаходиться в с. Зазим`є по вул. Радгоспна, для розташування на ній приміщень виробничо-складського комплексу.

Рішенням Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 28.07.2005 № 442-25-ІУ погоджено матеріали погодження місця розташування земельної ділянки, розташованої в межах с. Зазим`є на землях ЗАТ «Переробник» площею 4,0 га, із них: 2.2 га господарські двори, 1,8 га рілля для розміщення виробничо-складського комплексу ПП «Східний Степ», надано ПП «Східний Степ» дозвіл на розробку проекту відведення щодо передачі в довгострокову оренду земельної ділянки площею 4,0 га для розміщення виробничо-складського комплексу в с. Зазим`є по вул. Радгоспна.

У вказаному рішенні відповідача 1 зазначено, що при прийнятті рішення враховано згоду голови ліквідаційної комісії ЗАТ «Переробник».

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (на умовах оренди) ПП «Східний Степ» для будівництва виробничо-складських приміщень в межах Зазимської сільської ради Броварського району Київської області містить акт від 28.07.2005 вибору і обстеження земельної ділянки під будівництво виробничо-складського комплексу ПП «Східний Степ» в с. Зазим`є по вул. Радгоспній, в якому зазначено, що на проведення зазначених дій було запрошено представника позивача голову ліквідаційної комісії ОСОБА_5, який своїм підписом засвідчив зазначений акт. Також міститься акт від 01.03.2006 про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки ПП «Східний Степ», що знаходиться в с. Зазим`є по вул. Радгоспна, який підписаний позивачем та засвідчений його печаткою, як суміжним землекористувачем.

Рішенням Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 09.10.2006 № 156-7-У вилучено із земель ЗАТ «Переробник» земельну ділянку площею 3,4708 га, із них: 1,6273 га рілля, 1,8435 га господарські двори в с. Зазим`є по вул. Радгоспна. Цим же рішенням передано відповідачу 2 земельну ділянку площею 3,4708 га, із них: 1,6273 га - рілля, 1,8435 га - господарські двори в оренду терміном п`ять років для будівництва виробничо-складських приміщень в с. Зазим`є по вул. Радгоспна з річною орендною платою 18 416,93 грн.

09 лютого 2007 року між відповідачем 1 («орендодавець») та відповідачем 2 («орендар») було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 3,4708 га, із них: 1,6273 га - рілля, 1,8435 - га господарські двори в с. Зазим`є по вул. Радгоспна для будівництва виробничо-складських приміщень. Відповідачем 1 та відповідачем 2 підписаний акт прийому-передачі земельної ділянки від 09.02.2007.

Господарським судом Київської області розглядалась справа № К21/103-11 за позовом ОСОБА_6 до Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Переробник» про визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів СЗАТ «Переробник» від 23.07.2001, оформлених протоколом б/н від 23.07.2001р. Рішенням господарського суду Київської області від 28.09.2011 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2011 рішення господарського суду Київської області від 28.09.2011 скасовано і прийняте нове рішення, яким позов задоволено повністю, визнано недійсним рішення про ліквідацію Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Переробник», оформлене протоколом загальних зборів Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Переробник» від 23.07.2001. Ухвалою Вищого господарського суду України від 16.03.2016 касаційне провадження за касаційною скаргою ПП «Східний Степ» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2011 та на рішення господарського суду Київської області від 28.09.2011 у справі № К21/103-11 припинено.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття спірного рішення) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 1. ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону (ст. 126 ЗК України).

Згідно ст. 141 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Згідно ч.ч. 3 та 4 ст. 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

У матеріалах справи відсутня заява позивача (землекористувача) адресована саме відповідачу 1 (власнику земельної ділянки) про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою площею 4,0 га в с. Зазим`є по вул. Радгоспна.

В той же час наявний лист позивача вих. № 25/7 від 25.07.2005, адресований відповідачу 2, в якому позивач не заперечує проти передачі в оренду земельної ділянки площею 4,0 га в с. Зазим`є по вул. Радгоспна, і який відображений в рішенні відповідача 1 «Про погодження матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту її відведення ПП «Східний Степ» від 28.07.2005 № 442-25-ІУ.

Згідно ч. 3 ст. 149 ЗК України сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог ст. 150 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) юридичні особи, зацікавлені у вилученні (викупі) земельних ділянок, зобов'язані до початку проектування погодити із власниками землі і землекористувачами та сільськими, селищними, міськими радами, державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, Кабінетом Міністрів України і Верховною Радою України місце розташування об'єкта, розмір земельної ділянки та умови її вилучення (викупу) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об'єктів, умови проживання населення і охорону довкілля.

На виконання зазначених умов законодавства з позивачем, як землекористувачем, було погоджено проект відведення земельної ділянки, що підтверджується підписом представника позивача, засвідченим печаткою, на акті від 01.03.2006 про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки.

Такі дії позивача, як юридичної особи, підтверджують його волевиявлення про добровільну відмову від постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га в с. Зазим`є по вул. Радгоспна. Зазначене волевиявлення викладене в листі позивача вих. № 25/7 від 25.07.2007, в акті від 28.07.2005 вибору і обстеження земельної ділянки під будівництво виробничо-складського комплексу ПП «Східний Степ» в с. Зазим`є по вул. Радгоспна, в акті від 01.03.2006 про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, та доведено до власника земельної ділянки (відповідача 1), що підтверджується його рішеннями від 28.07.2005 № 442-25-ІУ та від 09.10.2006 № 156-7-У.

Згідно п.п. «д» п. 2) ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (в редакції, яка діяла на момент укладення оскаржуваного договору), обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме речові права на чуже нерухоме майно: право користування нерухомим майном строком більш як один рік.

На виконання вимог Закону та п. 4 оскаржуваного рішення відповідач 2 здійснив реєстрацію права користування спірною земельної ділянкою, про що внесено запис до книги записів державної реєстрації договорів оренди 12.12.2007 за № 92.

Відповідачем 2 на земельній ділянці, яка отримана ним в оренду на підставі оскаржуваного рішення та договору, з дотриманням цільового використання земельної ділянки, побудовано цех по виготовленню поліетиленової продукції, площадки для збереження сировини та готових виробів, що підтверджується сертифікатом серія ІУ № 27 від 25.03.2014, виданим Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та свідоцтвом про право власності від 03.12.2014.

За час дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між відповідачами, відповідач 2 сплатив орендних платежів на суму більше 1 000 000,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій та платіжних доручень, доданих відповідачем 2 до відзиву.

Позивач у позові зазначає, що про обставини прийняття відповідачем 1 оскаржуваного рішення та укладення між відповідачами оскаржуваного договору, позивачу стало відомо в березні 2016 року в ході розгляду Вищим господарським судом України справи № К21/103-11. Оскільки позивач, як він зазначає, не знав про оскаржувані рішення та договір, то позивач користувався спірною земельною ділянкою за цільовим призначенням та повинен був сплачувати за її використання, однак доказів користування спірною земельною ділянкою за цільовим призначенням для сільськогосподарського виробництва не надав, доказів сплати за користування спірною земельною ділянкою, як землекористувачем, у якого земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні, не надав. Відповідно довідки вих. № 737/09/1006/1202 від 06.07.2016 Броварської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області позивач з 2005 року по теперішній час податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) до Броварської ОДПІ не подавав та сплати за землю не здійснював.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене оскаржуване рішення відповідача 1 прийнято у межах компетенції відповідача 1 та у межах законодавства, яке діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення. Позивач не довів належними та допустимим доказами порушення у зв'язку з прийняттям оскаржуваного рішення відповідачем 1 прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки позивач, як юридична особа, був обізнаний про передачі спірної земельної ділянки відповідачу 2 та надав на це згоду, шляхом підписання низки документів зазначених вище.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як зазначено в п. 2.24 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011 № 6 судам необхідно враховувати, що оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Оскільки вимога позивача про визнання недійсним рішення відповідача 1 «Про передачу в оренду земельної ділянки ПП «Східний Степ» в с. Зазим`є» задоволенню не підлягає з підстав, викладених вище, то й вимога позивача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 09.02.2007, укладеного між відповідачами, також задоволенню не підлягає.

Водночас, відповідачами подано заяви про сплив строку позовної давності, згідно яких останні просили суд застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Як зазначено у п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10 за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи відсутність встановлення судом порушення прав чи інтересів позивача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до вимог позивача про визнання недійсним рішення Зазимської сільської ради Броварського району Київської області «Про передачу в оренду земельної ділянки ПП «Східний Степ» в с. Зазим`є» від 09.10.2006 № 156-7-У та договору оренди земельної ділянки від 09.02.2007, укладеного між Зазимською сільською радою Броварського району Київської області та Приватним підприємством «Східний Степ».

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача.

Керуючись статтями 32-35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено: 18.07.2016.

Суддя О.О. Христенко