РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2016Справа №910/9739/16
За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мілк-Маркет"

про стягнення 208 238,19 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники

Від позивача Поліщук А.Р.(дов. від 15.12.2015)

Від відповідача Письменний С.М.(дов. від 01.06.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО" звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мілк-Маркет" про стягнення 208 238,19 грн. штрафу у зв'язку з неналежним виконанням умов договору поставки № СТМ 238/14 від 31.03.2014.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.06.2016 порушено провадження у справі № 910/9739/16 та призначено до розгляду на 23.06.2016.

23.06.2016 в судовому засіданні оголошено перерву на 07.07.2016 для подання додаткових доказів по справі.

Представник позивача з'явився в судове засідання 07.07.2016, надав пояснення по суті справи позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 07.07.2016 також прибув, дав пояснення по справі, в яких заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складено протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши думку представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

31.03.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (далі - позивач, покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «МІЛК-МАРКЕТ» (далі - відповідач, постачальник) було укладено Договір на виробництво та поставку товарів власної торгової марки № СТМ 238/14 (далі - договір).

Згідно із пунктом 2.1. договору, постачальник зобов'язується на замовлення покупця виготовляти та передавати йому у власність товар за торгівельними марками, перелік яких наведений у додатку №1 відповідно до умов цього договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити належно виготовлений та поставлений товар.

У відповідності до пункту 6.1. договору, товар який поставляється за договором за показниками якості та безпеки повинен відповідати встановленим законодавчими та нормативними документами на товар (ГОСТ, ДСТу, ДУ та ін.) та іншими документами, що регламентуються вимоги до даної групи товарів, а також не мати дефектів товарного (зовнішнього) вигляду.

Відповідно до пункту 6.3. договору, постачальник зобов'язується сплатити штраф у розмір 25% від вартості партії товару неналежної якості поставлених постачальником на адресу покупця, а також відшкодувати покупцю всі збитки понесені покупцем внаслідок реалізації таких Товарів у випадку, якщо буде встановлено, що порушення якості товару виникло не з вини покупця.

Пунктом 6.5. договору встановлено, що постачальник зобов'язується сплатити штраф у розмірі 10 000 грн. за кожен підтверджений компетентною організацією випадок виявлення ознак фальсифікації товару.

Відповідно до пункту 6.16. договору, покупець має право зменшити суми належних до сплати постачальнику грошових коштів у тому числі в разі невідповідності товару діючим стандартам та/або вимогам до товару (продукту), встановленим у Додатку № За до цього договору, невідповідності товару умовам цього договору в частині належності якості

Як вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО», керуючись пунктом 6.16. договору, зменшило суму належної до сплати, постачальнику, грошових коштів у розмірі 335 999 (триста тридцять п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 92 коп., які мали б бути сплачені за фальсифікований товар.

Позивач зазначив, що згідно видаткових накладних № РГ5860 від 02.04.2015 та № РГ5913 від 16.04.2015, ТОВ ТД «МІЛК МАРКЕТ» поставило товар ТОВ «ЕКО» на загальну суму 752 952,75 грн. покупцем було направлено в адресу ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАР» зразки поставленого товару, згідно вищевказаних видаткових накладних, на проведення експертизи, з метою встановлення відповідності отриманого товару до нормативних документів на товар та умов договору.

Згідно протоколів випробувань харчової продукції № 13979/15-х від 20.11.2015 та № 14673/15-х від 11.12.2015 поставлений відповідачем підприємством товар містить не молочні жири використання яких не передбачено згідно з ДСТу 4274:2003, а вміст таких жирів становить 97% від загального жиру, відтак, на думку позивача, поставлений постачальником товар, а саме молоко незбиране згущене з цукром 8,5% жиру «Milklen» є неналежної якості та містить ознаки фальсифікації.

Позивач наголосив, що згідно інформації яка міститься у протоколах випробувань харчової продукції № 13979/15-х від 20.11.2015 та 14673/15-х від 11.12.2015 ТОВ «ТД «МІЛК-МАРКЕТ» допустило порушення умов договору, і як наслідок ТОВ «ЕКО» нарахувало штраф у розмірі 208 236,19 грн.

У зв'язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача суму в розмірі 208 236,19 грн.

Відповідач заперечив проти позову та зазначив, що виконав всі умови договору належним чином.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою договір № СТМ 238/14 від 31.03.2014 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Обґрунтовуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, щодо поставки товарів, позивач вказує на подію, що не передбачена умовами договору, а відтак і нормам чинного законодавства, а саме ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України.

В своїй позовній заяві позивач зазначає, що поставлена відповідачем продукція є неналежної якості та містить ознаки фальсифікації. Проте, позивач не подав докази та не довів іншим чином, що зразки саме тієї продукції, яку поставляв відповідач брали участь у випробуваннях, якими визначена невідповідність якості.

У протоколах випробувань харчової продукції № 14673/15-х та № 13979/15-х зазначено, що «Зразки відібрано і доставлено представником Заявника».

Оскільки позивач є заінтересованою особою щодо визнання поставленої відповідачем продукції неякісною, то для відібрання зразків продукції на проведення аналізу мав запросити представників відповідача чи незалежного представника. Однак, матеріали справи не містять доказів належного відбору зразків продукції для проведення відповідного аналізу, у зв'язку з чим суд не може достовірно встановити, що саме продукція поставлена відповідачем виявилася неналежної якості та містить ознаки фальсифікації, як те стверджує позивач.

Відповідачем, в свою чергу, до матеріалів справи додано протоколи випробувань харчової продукції № 2514-2515/16-х та № 0524/16-х, в який навпаки - зазначено, що продукція відповідача є належної якості. На відміну від позивача, відповідач відбирав зразки продукції комісією у складі начальника лабораторії Сокальської Л.Б. та керівних органів відповідача, дані зразки були опломбовані представником ДП «Хмельницькстандартметрологія». Вказане свідчить про дотримання умов при проведенні відбору зразків продукції, які б прияли отриманню достовірних даних при визначенні якості продукції відповідача. Суд приймає дані докази у якості належних та допустимих.

Частиною 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідачем до матеріалів справи додані також докази, що підтверджують якість виготовлення продукції, це, зокрема, копія декларації виробника про якість від 02.04.2015 та копії паспортів варки від 27.03.2015 та від 28.03.2015.

Отже, судом не встановлено фактів наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов'язань.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Таким чином, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 208 238,19 грн. за порушення умов договору та поставку фальсифікованого товару, а тому дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

3. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 13.07.2016