РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 923/569/15 13.07.16 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1

за участю третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2

про стягнення 33 417,67 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Бєрікула Ю.В. за довіреністю № б/н від 28.12.2015 р.;

від відповідача: Моляр І.О. за довіреністю № 1615 від 30.12.2015 р.;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (далі - відповідач) про стягнення 32 817, 67 грн. матеріальної шкоди та 600, 00 грн. витрат на проведення експертизи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.11.2014 р. в місті Херсоні по Бериславському шосе, 17 "Майданчик для паркування автомобілів" відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2, який працює у відповідача, та який керував автонавантажувачем G30E-5, державний номер НОМЕР_2, і водія ОСОБА_1, який керував автомобілем марки Mitsubishi, модель ASX Invitе, державний номер НОМЕР_1, власником якого є позивач, у зв'язку з чим відповідач, на підставі ст. 1172 ЦК України, має відшкодувати шкоду, завдану позивачу пошкодженням його майна.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 14.04.2015 р. у справі № 923/569/15 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" відповідно до ст. ст. 15, 17 Господарського процесуального кодексу України було передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2015 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 01.02.2016 р. у справі № 923/569/15 призначено повторну комплексну автотехнічну та транспортно-трасологічну судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; оплату витрат по проведенню експертизи покладено на відповідача, та зупинено провадження у справі до повернення матеріалів справи з експертної установи.

11.05.2016 р. до господарського суду міста Києва з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз повернулись матеріали справи № 932/569/15, з повідомленням про неможливість проведення експертного дослідження у зв'язку з несплатою його вартості.

Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва від 11.05.2016р. № 04-23/943, у зв'язку з припиненням повноважень щодо здійснення правосуддя у судді Ломаки В.С., призначено повторний автоматизований розподіл справи.

За результатом здійсненого повторного автоматизованого розподілу, справу №923/569/15 передано на розгляд судді Зеленіній Н.І.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.05.2016 р. справу № 923/569/15 прийнято до свого провадження суддею Зеленіною Н.І., розгляд справи призначено на 25.05.2016 р.

Ухвалою суду від 25.05.2016 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 22.06.2016 р.

У судовому засіданні 22.06.2016 р. представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою від 22.06.2016 р. розгляд справи відкладено на 13.07.2016 р.

08.07.2016 р. від відповідача надійшли пояснення по справі.

У судове засідання 13.07.2016 р. представники третьої особи -1, -2 повторно не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

У судовому засіданні 13.07.2016 р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 13.07.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20.11.2014 р. в місті Херсоні по Бериславському шосе, 17 «Майданчик для паркування автомобілів» відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2, який працює у відповідача, та який керував автонавантажувачем G30E-5, державний номер НОМЕР_2, і водія ОСОБА_1, який керував автомобілем марки Mitsubishi, модель ASX Invitе, державний номер НОМЕР_1, власником якого є позивач.

Постановою Дніпровського районного суду міста Херсона від 19.01.2015 р. у справі № 666/8013/14-п було закрито провадження, у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 02.03.2015 р. вказану постанову Дніпровського районного суду міста Херсона скасовано та провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

У свою чергу, на думку позивача, зазначена дорожньо-транспортна пригода трапилась саме з вини водія автонавантажувача ОСОБА_2, а отже, відповідач на підставі ст. 1172 ЦК України має відшкодувати шкоду, завдану позивачу пошкодженням його майна.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 32 817, 67 грн. матеріальної шкоди, завданої майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Такий розмір шкоди визначено на підставі Звіту №208 від 12.01.2015 р. про оцінку автомобіля, складеного суб'єктом оціночної діяльності - ДП «Експерт-Сервіс Авто» ТОВ Український експертний центр «Експерт-Сервіс Авто».

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що Дніпровським районним судом міста Херсона під час провадження у адміністративній справі було встановлено, що водій автомобіля Mitsubishi рухався проти напрямку руху, позначеного на дорожній розмітці, нанесеній на дорозі біля будівельно-господарського гіпермаркету «Епіцентр» і, не помітивши автонавантажувача, наїхав на його вила переднім бампером та лівим переднім крилом. Оскільки працівник відповідача ОСОБА_2 не є винуватцем ДТП, відповідач вважає, що у нього відсутній обов'язок відшкодовувати майнову шкоду перед позивачем.

З метою встановлення дійсних обставин справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2015 р. згідно зі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2.

Цією ж ухвалою, в порядку ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, у справі № 923/569/15 призначено комплексну автотехнічну та транспортно-трасологічну судову експертизу, проведення якої доручено Херсонському відділенню Одеського науково-дослідному інституту судових експертиз; оплату витрат по проведенню експертизи покладено на позивача.

На вирішення експерта поставлено наступні питання:

- Як згідно з технічними вимогами Правил дорожнього руху повинен був діяти водій автомобілю «Mitsubishi Asx Invite», реєстраційний номер НОМЕР_1, у дорожній обстановці, яка передувала дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 20.11.2014 р. за участю автонавантажувача G30E-5, державний номер Т03752-АІ?

- Як згідно з технічними вимогами Правил дорожнього руху повинен був діяти водій автонавантажувача G30E-5, державний номер НОМЕР_2, у дорожній обстановці, яка передувала дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 20.11.2014 р. за участю автомобілю «Mitsubishi Asx Invite», реєстраційний номер НОМЕР_1?

- Чи мав водій автомобілю «Mitsubishi Asx Invite», реєстраційний номер НОМЕР_1, або водій автонавантажувача G30E-5, державний номер НОМЕР_2, технічну можливість запобігти зіткненню між вказаними транспортними засобами з моменту виникнення небезпеки для руху або з моменту виявлення перешкоди для руху?

- Чи відповідали дії водія автомобілю «Mitsubishi Asx Invite», реєстраційний номер НОМЕР_1, та дії водія автонавантажувача G30E-5, державний номер НОМЕР_2, які безпосередньо передували дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась за їх участю 20.11.2014 р., технічним вимогам Правил дорожнього руху?

- Чи були з технічної точки зору дії водія автомобілю «Mitsubishi Asx Invite», реєстраційний номер НОМЕР_1, або дії водія автонавантажувача G30E-5, державний номер НОМЕР_2, у причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась за їх участю 20.11.2014 р.?

- Яким було взаємне розташування транспортних засобів автомобілю «Mitsubishi Asx Invite», реєстраційний номер НОМЕР_1, та автонавантажувача G30E-5, державний номер НОМЕР_2, під час їх зіткнення 20.11.2014 р., в тому числі по відношенню до нанесеної розмітки на дорожньому полотні?

- Чи перебував у русі під час зіткнення автомобіль Mitsubishi ASX Invitе, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1?

-Чи перебував у русі під час зіткнення автонавантажувач G30E-5, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2?

- Якими частинами відбувся первинний контакт між автомобілем Mitsubishi ASX Invitе, державний номер НОМЕР_1, та автонавантажувачем G30E-5, державний номер НОМЕР_2, та під яким кутом?

Ухвалою від 05.08.2016 р. судом надано дозвіл на завершення призначеної ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2015 р. у справі № 923/569/15 судової комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної судової експертизи експертами Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

За результатом проведеного експертного дослідження, Миколаївським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надано Висновок експерта № 826 комплексного транспортно-трасологічного і автотехнічного дослідження.

Так, експерт, повівши дослідження, встановив наступне:

« Аналізуючи і зіставляючи усе вищесказане можна зробити висновок про те, що у момент зіткнення цих транспортних засобів вони знаходилися по відношенню один до одного під кутом біля 85-90 градусов, при цьому в первинний момент контакту ліва вилка автопричіпа контактувала з лівою бічною частиною переднього бампера автомобіля з подальшим переміщенням у всередину цього ж автомобіля, одночасно контактуючи з лівим переднім бризковиком. При цьому права вилка автонавантажувача контактувала з лівою бічною частиною лівого переднього крила автомобіля з подальшим входженням в контактування з лівою передньою стойкою автомобіля. При цьому продовжуючи деформувати передню кромку лівих передніх дверець автомобіля.

Сліди, які були виявлені на лівій бічній частині автомобіля Mitsubishi ASX Invite в умовах встановленого контакту з автонавантажувачем DOOSAN PRO.5 G30E5 могли бути утворені виключно в процесі руху як самого автомобіля так і автонавантажувача.

Оскільки в матеріалах справи відсутні дані про фактичні швидкості руху транспортних засобів в момент перед зіткненням, а також яку відстань здолав автонавантажувач в полі видимості водія ОСОБА_5 з моменту виїзді парковочного майданчика і до місця зіткнення, то в результаті експертові не представляється можливим визначити, чи мав водій автомобіля ОСОБА_5 технічну можливість, шляхом своєчасний гальмування, запобігти дане зіткнення.

Вищевикладене дозволяє зробити висновок про те, що водій автомобіля Mitsubishi ASX Invite ОСОБА_5, з моменту можливого виявлення автонавантажувача в темний час доби, знаходився в аварійній ситуації.

Оскільки водій автомобіля знаходився в аварійній ситуації з технічної точки зору, в причинному зв'язку із зіткненням, що настало, полягають фактичні дії водія автонавантажувача ОСОБА_6, що поставили водія автомобіля Mitsubishi ASX Invite ОСОБА_5 в аварійну ситуацію і що привела до ДТП.

У Правилах дорожнього руху не регламентуються дії учасників руху в аварійній ситуації. Підсумовуючи вищесказане, можна укласти в діях водія автомобіля Mitsubishi ASX Invite ОСОБА_5 не убачається не відповідностей вимогам п.12.3 ПДД, з причин викладеним вище.

З точки зору розгляду виконання п. 11.3 Правил дорожнього руху, то як видно з протоколу огляду місця ДТП і схеми до нього, а так само представлених фотографій горизонтальної розмітки у вигляді суцільних ліній (які забороняється перетинати) на проїжджій частині вказаної дороги немає. Отже в діях водія ОСОБА_5 невідповідності вимог п.11.3 ПДД Украй немає.

Проаналізувавши усе вищевикладене з урахуванням проведеного транспортно-трасологического дослідження і зіставивши свідчення водія автонавантажувача можна з упевненістю сказати, що усі свідчення водія ОСОБА_6 про те, що його автонавантажувач у момент зіткнення стояв не співпадають із зафіксованими фактичними слідами на автомобілі і на самому місці ДТП, а так само з положенням самих транспортних засобів, зафіксованих в кінцевому положенні.

Підсумовуючи вищесказане можна зробити висновок, що з технічної точки зору свідчення водія автонавантажувача ОСОБА_6 про механізм ДТП викликають сумніву і додаткової оцінки суду, і в такій версії не можуть бути прийняті до дослідження. Т.к. отримання технічно достовірного виведення може бути грунтоване тільки на технічно достовірних початкових даних, то дослідження обставин ДТП з урахуванням свідчень водія автонавантажувача ОСОБА_6 у рамках справжнього укладення не проводиться.

Тому в цих дорожніх умовах водієві автонавантажувача ОСОБА_2 необхідно було керуватися вимогами п.п. 10.1, 10.2, 10.11 і 22.4 Права дорожнього руху.

Т.е. згідно вищесказаного, а так само аналізуючи дорожньо-транспортну ситуацію, що створилася, можна зробити висновок про те, що при своєчасному виконанні вищезгаданих вимог п.п. 10.1, 10.2,10.11 і 22.4 Правил дорожнього руху України, у водія автонавантажувача була технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем Mitsubishi ASX Invite.

Невиконання вищезгаданих вимог Правил дорожнього руху водієм автонавантажувача ОСОБА_2 послужили причиною розглянутого ДТП».

Відповідач із вказаними висновками експерта не погодився та подав клопотання про призначення у справі повторної комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної судової експертизи.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначив, що дослідницька частина Висновку експерта не містить посилань на застосовані методи дослідження та відомості про стан об'єктів дослідження. При цьому, експертом у висновку зазначено про те, що автонавантажувач після ДТП експлуатувався, але щодо належного збереження об'єкта експертизи автомобіля Mitsubishi оцінки він не надав. Відповідач вважає, що автомобіль Mitsubishi отримав деякі зміни під час неналежного зберігання, зокрема деталі та метал проржавіли, проте як оцінки тому, що проржавілий метал вплинув на якість покриття не надано; фара зберігалась окремо (при цьому, не наведено доказів того, що надана фара для огляду експертом належить саме цьому автомобілю), документ, що підтверджує передачу авто на збереження не надавався.

Також, відповідач вказував на те, що у своєму висновку експерт ОСОБА_7 приймає за достовірний доказ та бере за основу для встановлення фактичних обставин справи схему до протоколу огляду місця ДТП, тоді як вказаний протокол було оскаржено. Відповідач звертає увагу на те, що згідно з листом № 6/14-1165 від 29.12.2014 р. зазначена схема визнана такою, що суперечить вимогам наказу № 77 МВС України від 26.02.2009 р. «Про затвердження інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», тобто, на думку відповідача, використана експертом схема є недійсною і не може вважатися належним та достовірним доказом.

Крім того, відповідач вважав, що висновки експерта є несумісними з реальною ситуацією, а фактичні обставини справи свідчать про порушення ПДР саме водієм автомобіля Mitsubishi ОСОБА_1; а також стверджував, що експерт не взяв до уваги свідчень водія автонавантажувача ОСОБА_2, який зазначав про ввімкнений проблесковий маячок та ОСОБА_8, який також зазначав про велику швидкість руху автомобіля Mitsubishi і ввімкненого проблескового маячку на автонавантажувачі.

Суд, з метою належного та повного встановлення і дослідження усіх обставин даної справи, задовольнив клопотання відповідача про призначення у справі повторної судової експертизи.

Так, ухвалою суду від 01.02.2016 р. призначено у справі № 923/569/15 повторну комплексну автотехнічну та транспортно-трасологічну судову експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

- Як згідно з технічними вимогами Правил дорожнього руху повинен був діяти водій автомобілю «Mitsubishi Asx Invite», реєстраційний номер НОМЕР_1, у дорожній обстановці, яка передувала дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 20.11.2014 р. за участю автонавантажувача G30E-5, державний номер Т03752-АІ?

- Як згідно з технічними вимогами Правил дорожнього руху повинен був діяти водій автонавантажувача G30E-5, державний номер НОМЕР_2, у дорожній обстановці, яка передувала дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 20.11.2014 р. за участю автомобілю «Mitsubishi Asx Invite», реєстраційний номер НОМЕР_1?

- Чи мав водій автомобілю «Mitsubishi Asx Invite», реєстраційний номер НОМЕР_1, або водій автонавантажувача G30E-5, державний номер НОМЕР_2, технічну можливість запобігти зіткненню між вказаними транспортними засобами з моменту виникнення небезпеки для руху або з моменту виявлення перешкоди для руху?

- Чи відповідали дії водія автомобілю «Mitsubishi Asx Invite», реєстраційний номер НОМЕР_1, та дії водія автонавантажувача G30E-5, державний номер НОМЕР_2, які безпосередньо передували дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась за їх участю 20.11.2014 р., технічним вимогам Правил дорожнього руху?

- Чи були з технічної точки зору дії водія автомобілю «Mitsubishi Asx Invite», реєстраційний номер НОМЕР_1, або дії водія автонавантажувача G30E-5, державний номер НОМЕР_2, у причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась за їх участю 20.11.2014 р.?

- Яким було взаємне розташування транспортних засобів автомобілю «Mitsubishi Asx Invite», реєстраційний номер НОМЕР_1, та автонавантажувача G30E-5, державний номер НОМЕР_2, під час їх зіткнення 20.11.2014 р., в тому числі по відношенню до нанесеної розмітки на дорожньому полотні?

- Чи перебував у русі під час зіткнення автомобіль Mitsubishi ASX Invitе, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1?

- Чи перебував у русі під час зіткнення автонавантажувач G30E-5, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2?

- Якими частинами відбувся первинний контакт між автомобілем Mitsubishi ASX Invitе, державний номер НОМЕР_1, та автонавантажувачем G30E-5, державний номер НОМЕР_2, та під яким кутом?

Проведення експертизи у встановлений законом строк доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Оплату витрат по проведенню судової експертизи покладено на відповідача.

Проте, 11.05.2016 р. до господарського суду міста Києва з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз повернулись матеріали справи № 932/569/15, з повідомленням про неможливість проведення експертного дослідження у зв'язку з несплатою його вартості.

За таких обставин, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 82 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні господарського спору по суті (задоволення позову, відмова в позові повністю або частково) господарський суд приймає рішення. Рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, згідно з положеннями ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має створювати сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, в тому числі й шляхом витребування доказів на підставі поданого стороною або прокурором клопотання (ст. 38 ГПК України).

За змістом положень ст. ст. 43, 104 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення, на місцевий господарський суд покладено обов'язок всебічно та повно з'ясувати і дослідити обставини справи, що мають значення для її вирішення по суті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, є підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

Таким чином, суд, розглядаючи справу, має вживати заходів до всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов'язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності.

Також, відповідно до п. 62 Додатку до Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 р. на 1098 засіданні заступників міністрів, - судді повинні розглядати кожну справу з належною ретельністю та впродовж розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що відповідач, не сплативши вартість експертного дослідження, яке призначалось за його клопотанням, не виявив наміру належними і допустимими доказами спростувати доводи позивача у даній справі та висновки судового експерта, викладені у Висновку №826 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Оскільки доказування певної позиції являється прямим обов'язком сторони, що встановлений ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, і який відповідачем у належний спосіб не виконано, суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти Висновку експерта №826 як необґрунтовані та недоведені.

Щодо тверджень відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку з тим, що вина працівника ОСОБА_2 не була встановлена в судовому порядку, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4. Роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» наголошено, що вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, наприклад, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини. У разі випадкового заподіяння шкоди, тобто коли зіткнення транспортних засобів є наслідком випадкового збігу обставин, збитки несе потерпілий, оскільки відсутні правові підстави для покладання відповідальності на іншу сторону.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Дніпровського районного суду міста Херсона від 19.01.2015 р. у справі № 666/8013/14-п, порушеній відносно ОСОБА_2 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - було закрито провадження, у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, а постановою Апеляційного суду Херсонської області від 02.03.2015 р. вказану постанову Дніпровського районного суду міста Херсона скасовано та провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому, така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених частиною другою статті 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП зазвичай застосовується у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення, натомість у разі відсутності вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Водночас, в даному випадку зі змісту постанови Дніпровського районного суду міста Херсона від 19.01.2015 р. у справі № 666/8013/14-п, яка в подальшому була скасована в апеляційному порядку, вбачається, що місцевий господарський суд не встановив обставин вини водія ОСОБА_2 у скоєнні спірної дорожньо-транспортної пригоди, проте як Апеляційний суд Херсонської області, визнаючи вказану постанову незаконною, самостійно не з'ясовував обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, зокрема й наявності вини у діях водія ОСОБА_2, пославшись на те, що у зв'язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності, апеляційний суд позбавлений такої можливості.

Постанова Апеляційного суду Херсонської області від 02.03.2015 р. набрала законної сили й у відповідності до ст. 294 КУпАП є остаточною й оскарженню не підлягає.

Господарський суд враховує, що встановлення вини особи у вчиненні такого адміністративного правопорушення, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (ст. 124 КУпАП), має здійснюватися місцевим судом загальної юрисдикції, оскільки відповідно до ст. 12 ГПК України розгляд таких справ не віднесено до підвідомчості господарських судів, й відповідно встановлення фактів дотримання учасником дорожнього руху на момент дорожньо-транспортної пригоди Правил дорожнього руху відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення перебуває поза межами компетенції господарського суду.

Водночас, встановлення в межах цивільно-правового спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обставин спричинення пошкодження майна потерпілої сторони, а також наявності в діях особи, яка завдала відповідної шкоди - вини (умислу чи необережності), може оцінюватись господарським судом на загальних підставах.

Так, відповідно до п. 4. Роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» наголошується, що відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів. Рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.

Таким чином, дослідженню під час вирішення даного спору між сторонами підлягають обставини: спричинення шкоди майну позивача та розміру завданих йому збитків; протиправності дій відповідача (його працівника); причинного зв'язку між шкодою, завданою майну позивача, та діями відповідача (його працівника); вини відповідача (його працівника) у заподіянні шкоди майну позивача.

Всебічно і повно дослідивши зібрані у матеріалах справи, об'єктивно та неупереджено дослідивши всі докази в сукупності, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку належними і допустимими доказами підтверджується наявність завданої шкоди майну позивача та її розмір, протиправності дій працівника відповідача ОСОБА_2, причинного зв'язку між шкодою, завданою майну позивача, та діями працівника відповідача, а також вини такого працівника у заподіянні шкоди майну позивача.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

За правилами ст. 1172 Кодексу, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відтак, задоволенню підлягають також позовні вимоги про стягнення з відповідача 600,00 грн. витрат на експертне дослідження вартості матеріального збитку (за виконання Звіту №208 від 12.01.2015 р. про оцінку автомобіля, складеного суб'єктом оціночної діяльності - ДП «Експерт-Сервіс Авто» ТОВ Український експертний центр «Експерт-Сервіс Авто»), оскільки зазначена сума являється витратами, які позивач зробив для відновлення свого порушеного права, у розумінні ст. 22 ЦК.

Судом також встановлено, що позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати, зокрема, витрати на відрядження представника позивача, здійснені для забезпечення явки такого представника у судові засідання, у розмірі 5 604,58 грн.

Відповідач проти покладення на нього таких витрат заперечує та вважає надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат неналежними.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Вищий господарський суд України у постанові Пленуму №7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» роз'яснив, що до інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою (п. 1 постанови Пленуму).

У пункті 6.5. вказаної постанови Пленуму роз'яснено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано до матеріалів справи копії посвідчень про відрядження, Звітів про використання коштів, виданих на відрядження, товарних чеків, що підтверджують проживання, а також проїзних документів.

Дослідивши зазначені документи, суд вважає їх належними та допустимими доказами, що підтверджують понесення позивачем судових витрат у розмірі 5 604,58 грн.

Крім того, судом встановлено, що позивачем було сплачено вартість експертного дослідження №286 у розмірі 737,28 грн.

Статтею 48 Кодексу передбачено, що витрати, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, визначаються господарським судом.

За правилами ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо у спорі про відшкодування збитків, завданих господарському товариству його посадовою особою, судові витрати за правилами цієї статті мають бути стягнуті на користь товариства, то вони стягуються на користь учасників (акціонерів) такого товариства, зазначених у частині восьмій статті 28 цього Кодексу, у тій частині, в якій вони понесені цими учасниками (акціонерами). Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що витрати на сплату судового збору у розмірі 1 827,00 грн., 5 604,58 грн. судових витрат (витрат на забезпечення участі позивача у судовому процесі), а також 737,28 грн. втрат на оплату вартості судової експертизи, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню останньому за рахунок відповідача.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 42, 43, 44, 48, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (02139, м. Київ, вул. Братиславська, 11; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" (01135, м. Київ, вул. Павлівська, 29; ) 32 817 (тридцять дві тисячі вісімсот сімнадцять) грн. 67 коп. матеріальної шкоди, 600 (шістсот) грн. 00 коп. витрат на експертне дослідження вартості матеріального збитку, 5 604 (п'ять тисяч шістсот чотири) грн. 58 коп. судових витрат, 737 (сімсот тридцять сім) грн. 28 коп. витрат на оплат судової експертизи та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено18.07.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна