РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016Справа №910/4536/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

про стягнення 1 655 881,69 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Єгоров В.С. (представник за довіреністю №14-137 від 13.05.2014р.);

від відповідача: Дробишева Ю.Р. (представник за довіреністю №18 від 05.05.2016р.);

- Новик О.В. (представник за довіреністю №12 від 23.02.2016р).

обставини справи:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (надалі - відповідач) суми в розмірі 1 655 881,69 грн., з яких 941 408,41 грн. інфляційних витрат, 73 147,52 грн. 3 % річних та 641 325,76 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору № 2908/14-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 23.05.2014р. не розрахувався за отриманий природний газ у встановлені договором строки, внаслідок чого позивачем нараховані штрафні та фінансові санкції, передбачені умовами договору та ст. 625 ЦК України.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти позовних в повному обсязі, посилаючись при цьому на те, що між позивачем та відповідачем на виконання постанов Кабінету міністрів України №30 від 29.01.2014р. та №20 від 11.01.2005р. було укладено багатосторонні правочини (договір про організацію взаєморозрахунків з різниці в тарифах на теплову енергію та спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання), за умовами яких сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, спожитий за Договором №2908/14-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 23.05.2014р. на загальну суму 14 825 215,15 грн. Також, відповідачем у відзиві на позовну заяву наведено висновки Верховного суду України в прийнятих ним постановах за результатами перегляду постанов Вищого господарського суду України про відсутність правових підстав для стягнення пені, передбаченої умовами договору та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки укладеним договором про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, які в силу ст. 111-28 ГПК України мають бути враховані судом при застосуванні таких норм права.

17.03.2016р. суддею Морозовим С.М. було винесено ухвалу про повернення позивачу позовної заяви без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2016р. ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.03.2016р. було скасовано, а позовну заяву і додані до неї документи вирішено передати до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 14.06.2016р.

В судовому засіданні 14.06.2016р. оголошено перерву до 05.07.2016р.

Розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 05 липня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.05.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз-України" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (покупець) було укладено Договір № 2908/14-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого позивач зобов'язувався передати у власність відповідача у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов'язувався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2. Договору газ, що продається за цим договором використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

На виконання умов договору, протягом липня-вересня 2014 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 20 906 630,54 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу, копії яких додано до матеріалів справи та не заперечується відповідачем.

В п. 9.3. Договору сторони домовились, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Строк дії договору відповідно до розділу 11 договору встановлений з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як стверджує позивач, що також не заперечується відповідачем, останній не здійснив оплату вартості спожитого природнього газу у передбачені договором строки, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний сплатити 941 408,41 грн. інфляційних витрат, 73 147,52 грн. 3 % річних та 641 325,76 грн. пені.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Нормами ч. 1 ст. 692 ЦК України закріплено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець, згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом п. 6.1. Договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем в рахунок оплати вартості поставленого за договором газу було перераховано на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 6 081 415,39 грн., що підтверджується доданим до матеріалів справи копіями платіжних доручень №3582 від 12.09.2014р. на суму 1 170 000,00 грн., №3587 від 12.09.2014р. на суму 830 000,00 грн., №3653 від 17.09.2014р. на суму 379 000,00 грн., №83 від 14.01.2015р. на суму 3 702 415,39 грн.

Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в порушення умов договору відповідач вартість газу, поставленого за спірний період, оплатив з порушенням встановлених в договорі строків.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2. Договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору, покупець зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, як вбачається з доданих до відзиву на позовну заяву документів 18.08.2014р. між Головним управлінням державної казначейської служби України у місті Києві, Департаментом фінансів виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації), Департаментом соціальної політики виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації) та сторонами у справі було підписано спільне протокольне рішення №1692 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання відповідно до вимог постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20.

Згідно п. 2.6. Спільного протокольного рішення №1692 від 18.08.2014р. відповідач (сторона 4) перераховує позивачу (сторона остання) кошти в сумі 801 200,00 грн., у т.ч. ПДВ 133 533,33 грн. за природний газ 2014р. згідно з договором від 23.05.2014р. №2908/14 ТЕ-41.

Грошові кошти в розмірі 801 200,00 грн., передбачені вказаним рішенням було перераховано відповідачем на рахунок позивача, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення №8 від 18.08.2014р., (26.08.2014р. одержано банком).

17.09.2014р. між Головним управлінням державної казначейської служби України у місті Києві, Департаментом фінансів виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації), Департаментом соціальної політики виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації) та сторонами у справі було підписано спільне протокольне рішення №1839 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання відповідно до вимог постанови КМУ від 11.01.2005 № 20 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20.

Згідно п. 2.6. Спільного протокольного рішення №1839 від 17.09.2014р. відповідач (сторона-4) перераховує позивачу (сторона остання) кошти в сумі 1 811 900,00 грн., у т.ч. ПДВ 301 983,33 грн. за природний газ 2014р. згідно з договором від 23.05.2014р. №2908/14 ТЕ-41.

Грошові кошти в розмірі 1 811 900,00 грн., передбачені вказаним рішенням було перераховано відповідачем на рахунок позивача, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення №9 від 17.09.2014р., (24.09.2014р. одержано банком).

15.12.2014р. між Головним управлінням державної казначейської служби України у місті Києві, Департаментом фінансів виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації), Департаментом соціальної політики виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації) та сторонами у справі було підписано спільне протокольне рішення №2371 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання відповідно до вимог постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20.

Згідно п. 2.6. Спільного протокольного рішення №2371 від 15.12.2014р. відповідач (сторона-4) перераховує позивачу (сторона остання) кошти в сумі 3 830 600,00 грн., у т.ч. ПДВ 638 433,33 грн. за природний газ 2014р. згідно з договором від 23.05.2014р. № 2908/14 ТЕ-41.

Грошові кошти в розмірі 3 830 600,00 грн., передбачені вказаним рішенням було перераховано відповідачем на рахунок позивача, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення №10 від 16.12.2014р., (22.12.2014р. одержано банком).

Крім того, 22.09.2014р. між Головним управлінням державної казначейської служби України у місті Києві, Департаментом фінансів виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації), Департаментом соціальної політики виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації) та сторонами у справі було укладено Договір №343/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік»), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджені Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 р. № 30.

В п. 2 Договору №343/30 від 22.09.2014р. сторони погодили перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору.

Згідно п. 7. Договору №343/30 від 22.09.2014р. відповідач (сторона 4) перераховує на рахунок позивача (сторона остання) кошти в сумі 8 381 515,15 грн., у т.ч. ПДВ 1 396 919,19 грн. за природний газ 2014р. згідно з договором від 23.05.2014р. № 2908/14 ТЕ-41.

Грошові кошти в розмірі 8 381 515,15 грн., передбачені вказаним договором було перераховано відповідачем на рахунок позивача, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення №7 від 23.09.2014р., (15.10.2014р. одержано банком).

Таким чином, усього за рахунок коштів субвенції з державного бюджету на надання пільг, субсидій та компенсацій заборгованість відповідача перед позивачем була погашена на загальну суму 14 825 215,15 грн.

Постановою КМУ №20 від 11.01.2005р. було затверджено механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату теплової енергії, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Згідно з пунктом 1.2. Порядку №55/57/43 від 03.02.2009р. розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2.

Як вбачається з матеріалів справи, оплата частини вартості природного газу спожитого відповідачем у 2014р. була здійснена відповідачем позивачу на виконання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за енергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету та Договору про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік») №343/30 від 22.09.2014р.

Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором.

Отже, слід дійти висновку що уклавши вказані спільні протокольні рішення та договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за спожитий природний газ, поставлений відповідно до Договору №2908/14-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 23.05.2014р. на суму 14 825 215,15 грн.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (зі змінами) та Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та Державної казначейської служби України від 03.02.2009р. №55/57/43, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.04.2009р. за №342/16358. не передбачено додаткової відповідальності крім відповідальності визначеної у п. 3 названих вище Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, у вигляді надання Державній казначейській службі України права самостійного перерахування коштів з рахунку учасника розрахунків, у разі прострочення таким учасником розрахунків надання платіжних документів на перерахування коштів за схемою, передбаченою Спільним протокольним рішенням. Тобто відповідальність встановлена лише за порушення учасником розрахунків зобов'язання з перерахування коштів не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок такого учасника розрахунків (п. 3 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків).

Що стосується застосування санкцій, а саме пені, яка передбачена п. 7.2 Договору №2908/14-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 23.05.2014р. та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України, оплату необхідно, здійснювати поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями №1692 від 18.08.2014р., №1839 від 17.09.2014р., №2371 від 15.12.2014р. та Договору №343/30 від 22.09.2014р., а тому суд приходить до висновку, що строки проведення зазначених розрахунків відповідачем не порушені.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №3-968гс15 від 11.11.2015р. та №3-883гс15 від 07.10.2015р.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для застосування штрафних санкцій у вигляді пені та наслідків прострочення виконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України) у зв'язку з відсутністю вини відповідача у простроченні оплати природного газу, оскільки спільними протокольними рішеннями та договором про організацію взаєморозрахунків було визначено послідовність вчинення сторонами дій щодо проведення взаєморозрахунку, яка не залежала від волі відповідача.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення2 рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/4536/16 позовні вимоги підлягають задоволенню не підлягають.

Судовий збір позивача у відповідності до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на останнього.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.07.2016р.

Суддя С.М. Морозов