донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

11.07.2016 справа №908/2504/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: при секретарі судового засідання:ОСОБА_1В ОСОБА_2В, ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: від третьої особи:ОСОБА_5 довір. не прибув не прибув
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_6 ОСОБА_4", м. Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від14 березня 2016 р.
у справі№ 908/2504/14 (суддя Кагітіна Л.П.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "ОСОБА_6 ОСОБА_4", м. Київ
до відповідача: за участю третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пірамода", м. Запоріжжя ОСОБА_7, м. Запоріжжя
про стягнення 23 853 537,69 грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.06.2015р. у справі №908/2504/14 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.10.2015 р. у справі №908/2504/14 рішення господарського суду Запорізької області від 18.06.2015р. №908/2504/14 скасовано, постановлено нове рішення про задоволення позову.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.12.2015 р., постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.10.2015 року та рішення Господарського суду Запорізької від 18.06.2015 року у справі №908/2504/14 скасовано, справу № 908/2504/14 передано на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

За результатами нового розгляду, рішенням господарського суду Запорізької області від 14.03.2016р. по справі №908/2504/14 відмовлено в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_6 ОСОБА_4, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Піраміда, м. Запоріжжя.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_6 ОСОБА_4", м. Київ звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016р. по справі №908/2504/14 із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник вважає рішення суду першої інстанції прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що заявлена позивачем сума боргу не доведена належними засобами доказування і не може бути визнана обґрунтованою, враховуючи наявність в матеріалах справи розрахунку заборгованості станом на 25.01.2016р. Зазначив, що фіскальний чек від 08.04.2014р. та повідомлення про вручення поштового відправлення є належними доказами, які свідчать про направлення на адресу поручителя повідомлення про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2016р. було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Будко Н.В., Геза Т.Д.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.05.2016р. у звязку із перебуванням суддів Будко Н.В., Гези Т.Д. у відпустці сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Агапов О.Л., Мясищев А.М.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.06.2016р. у звязку із перебуванням судді Мясищева А.М. у відпустці сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Агапов О.Л., Геза Т.Д.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.06.2016р. у звязку із перебуванням судді Гези Т.Д. у відпустці сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Агапов О.Л., Будко Н.В.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.07.2016р. у звязку із перебуванням судді Агапова О.Л. у відпустці сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Ушенко Л.В., Будко Н.В.

Позивач у судовому засіданні 11.07.2016р. наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач у судове засідання 11.07.2016р. не прибув, причини неявки не повідомив.

ОСОБА_5 особа у судове засідання 11.07.2016р. не прибула, причини неявки не повідомила.

Фіксування судового засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку, встановленому ст.ст.4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що 27.07.2007р. між Відкритим акціонерним товариством ОСОБА_6 ОСОБА_4 (кредитор) та ОСОБА_7 (позичальник) підписана генеральна угода № 010/17-41/411, відповідно до якої кредитор зобовязується надавати позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї генеральної угоди і які є її невідємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати суми еквівалентної 700 000 доларів США. Термін дії угоди до 26.07.2017р. Розділом 2 генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007р. передбачено, що кредитор надає позичальнику кредитні кошти на умовах їх забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування.

Пунктом 2.4. генеральної угоди передбачено, що конкретні строки користування кредитними коштами, відсоткові ставки за користування кредитними коштами, обєкти користування визначаються сторонами окремо в кожному кредитному договорі, укладеному в рамках цієї кредитної угоди.

Пунктом 2.5 генеральної угоди передбачено, що у відповідності з діючим законодавством України забезпеченням даної угоди є нежитлове приміщення У1 у підвалі та на 1 поверсі (літера А прим), загальною площею 887,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Анголенко, б.14-а.

Розділом 9 генеральної угоди передбачено, що угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами і діє до 26 липня 2017р. за умови повного погашення позичальником кредитної заборгованості (позики, відсотків за користування, штрафів та пені) за всіма отриманими кредитами в рамках даної генеральної кредитної угоди.

Пунктом 9.2. визначено, що генеральна кредитна угода також втрачає чинність на підставі письмового повідомлення кредитора у випадку порушення позичальником своїх зобовязань, передбачених даною угодою або кредитними договорами, укладеними в її рамках. В цьому випадку кредитні кошти, що були надані кредитором в рамках даної генеральної кредитної угоди, підлягають поверненню позичальником в місячний термін із дня отримання письмового повідомлення кредитора про припинення дії даної генеральної угоди.

Розділом 11 генеральної кредитної угоди передбачено, що зміна в угоді оформлюється додатковою угодою сторін, і які стають невідємною її частиною.

24.11.2011 р. між Відкритим акціонерним товариством ОСОБА_6 ОСОБА_4 (банком, позивачем у справі) та ОСОБА_7 (далі позичальник) укладено кредитний договір № 010/17-41/411/10 (додаток № 3 до генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007р.) (далі кредитний договір), за умови якого банк з 25.11.2011р. надає позичальнику кредит в рамках діючої угоди, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту 14 482 561грн. 91 коп., цільове використання кредиту рефінансування заборгованості за кредитним договором №010/17-41/411 від 27.07.2007р., укладеним в рамках діючої генеральної кредитної угоди №010/17-41/411 від 27.07.2007р., як додаток № 1 в сумі 824 199,22 дол. США, кредитним договором № 010/17-41/411/4 від 18.04.2008р., укладеним в рамках діючої генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007р. як додаток № 2 в сумі 979 357,68 дол. США. Процентна ставка 17 % річних. Графік повернення кредиту та сплати процентів підписується обома сторонами та є невідємною частиною цього договору.

У відповідності до положень частини 2 кредитного договору № 010/17-41/411/10 (додаток № 3 до генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007р. банк на положеннях та умовах цього договору надає позичальнику кредит у розмірі та валюті визначеній у частині 1 цього договору, а позичальник зобовязується належним чином використати та повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором.

Пунктом 1.5 частини 2 кредитного договору передбачено, що погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісячно у розмірі та в строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в частині 1 цього договору.

Пунктом 1.7 частини 2 кредитного договору передбачено, що банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами за кредитною (кредитними заявками) позичальника. Кредит видається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника в банку.

Сторонами за кредитним договором погоджено, що кредитор вправі припинити видачу кредитних коштів та/або предявити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у разі прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж 30 календарних днів, але більш трьох разів протягом останніх дванадцяти місяців.

У відповідності до пункту 1.9.9. договору якщо кредитор вирішив скористатися правами, визначеними у цій статті, він повідомляє про це позичальника шляхом направлення письмового повідомлення. У випадку, якщо письмове повідомлення кредитора містить вимогу про дострокове повне або часткове погашення боргових зобовязань позичальника за цим договором, строк виконання зазначених в такому повідомленні зобовязань позичальника вважається таким, що закінчився на 31 календарний день з дня направлення кредитором позичальнику відповідного повідомлення.

Також, пунктом 3.2 частини 1 Кредитного договору Позичальнику було встановлено пільгову проценту ставку - 9.2% річних строком до 26.11.2012 р. включно, та - 10,5% річних строком з 27.11.2012 р. по 26.11.2013 р. включно, за умови не допущення Позичальником протягом пільгового періоду прострочення заборгованості більш як на 30 календарних днів.

Додатком № 1 до кредитного договору № 010/17-41/411/10 від 24.11.2011р. сторони погодили графік погашення кредиту та сплати процентів в національній валюті України, а саме повернення боргу повинно відбуватися у період з 27.11.2011р. по 26.07.2017р.

Додатковою угодою №1 до кредитного договору від 24.10.2012р. було внесено зміни до кредитного договору від 24.11.2011р. та викладено Додаток №1 Графік повернення кредиту та сплати процентів в новій редакції відповідно до якого датою повернення першого платежу є 27.10.2012р.

З метою належного виконання зобовязань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_6 ОСОБА_4 (кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальністю Пірамода (поручителем, відповідачем у справі) було укладено договір поруки № 12/17-41/411/10/2, відповідно до якого поручитель зобовязується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобовязань: повернути кредит у розмірі 14 482 561,91 грн. сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 17%, сплатити комісії в розмірах, передбачених кредитним договором; сплатити пені, штрафи, передбачені кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки кредитора, повязані з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і позичальник, в порядку та строки визначені кредитним договором, у тому числі, при виникненні підстав для дострокового повного/ часткового виконання забезпечених зобовязань.

Статтею 2 договору поруки № 12/17-41/411/10/2 від 24.11.2011р. передбачено, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобовязань, поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобовязань в порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває право вимоги до поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпеченими зобовязаннями. Поручитель зобовязується здійснити виконання порушених забезпечених зобовязань протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. Вимога кредитора є єдиним достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем забезпечених зобовязань у розмірі, визначному кредитором у вимозі.

Як посилається позивач, у звязку із неналежним виконанням позичальником зобовязань за кредитним договором, він направив на адресу відповідача та третьої особи письмову вимогу № 140-9-2-00/19-09 від 06.04.2014р. про погашення заборгованості у розмірі 14 578 482 грн. 38 коп. за кредитним договором, укладеним в рамках генеральної кредитної угоди №010/17-41/411 від 27.07.2007р. у десятиденний термін з моменту отримання вимоги.

Враховуючи невиконання відповідачем та третьою особи вищевказаної вимоги, позивач звернувся до місцевого господарського суду із позовом (із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16.02.2016р., яка правомірно прийнята судом першої інстанції) в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пірамода» заборгованість в розмірі 23 853 537,69 грн. з яких:

- 13 640 886,99 грн. заборгованість за кредитом;

- 4 880 000,26 грн. заборгованість за процентами;

- 3 070 684,54 грн. пеня за несвоєчасне погашення основної заборгованості за тілом кредиту за період з 01.06.2014 по 25.01.2016р.;

- 2 261 965,90 грн. пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, за період з 01.06.2014р. по 25.01.2016р.

При розгляді вищезазначених вимог колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

За своєю правовою природою кредитний договір від 24.11.2011р. № 010/17-41/411/10, який було укладено на підставі генеральної угоди від 27.07.2007р. №010/17-41/411, є кредитним договором, згідно якого за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За умовами ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Матеріали справи свідчать, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, видав позичальнику кредит в розмірі 14 482 561,91 грн., що підтверджується відповідним меморіальним ордером №3 від 25.11.2011р. (т.1 а.с. 136).

Позивач стверджує, що відповідачем зобовязання за кредитним договором були виконані частково, у звязку із чим за останнім обліковується заборгованість по тілу кредиту в розмірі 13 640 886, 99 грн.

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які первинні банківські документи (банківські виписки, відповідні платіжні доручення), які б свідчили про здійснення позичальником відповідних кредитних платежів за спірним договором.

Що стосується наявного в матеріалах справи розрахунку суми боргу станом на 25.01.2016р., колегія суддів апеляційного господарського суду не може вважати зазначений документ належним доказом розміру заборгованості за кредитним договором, в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу, який би свідчив про факт виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, та як наслідок, позбавляє суд перевірити реальний розмір існуючої заборгованості позичальника перед банком.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що розрахунок боргу є складовою частиною позовної заяви, який деталізує та обґрунтовує порядок та вірність розрахунку, заявленої до стягнення позивачем суми боргу, процентів, пені, тощо. В той же час, зазначений розрахунок повинен бути підтверджений первинними документами, які б підтверджували здійснення той чи іншої банківської операції (факт видачі кредиту, збільшення кредитного ліміту, здійснення часткових проплат, тощо).

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, є документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення.

Жодних інших доказів (окрім розрахунку) на підтвердження позовних вимог, позивачем надано не було ані під час розгляду справи в судах першої інстанції, ані під час розгляду в судах вищої судової ланки.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо неможливості встановити суму заборгованості по кредиту, період її виникнення та як наслідок перевірити обґрунтованість та вірність розрахунку нарахованих позивачем процентів та пені, що зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, крім вищезазначених обставин, послався на те, що позивачем не доведено факт направлення поручителю вимоги № 140-9-2-00-19-09 від 06.04.2014р. про сплату боргу за неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, зазначивши, що оригінал поштової квитанції (фіскального чеку) від 08.04.2014 р. та оригінал поштового повідомлення про вручення поштового відправлення від 08.04.2015р., не можуть бути беззаперечним доказом отримання поручителем саме цієї Вимоги.

З цього приводу колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Аналіз правових норм, що регулює такий вид забезпечення зобовязань як порука дає підстави для висновку, що термін "предявлення вимоги" означає як надіслання кредитором письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника до поручителя, так і звернення кредитора до суду з відповідним позовом про стягнення боргу з поручителя.

При цьому, саме із поданням позовної заяви протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя, законодавець повязує умови чинності поруки відповідно до ч.4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 17.09.2014р. № 6-53цс14.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що подання Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_6 ОСОБА_4" позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пірамода" в межах даної справи є предявленням вимоги кредитора до поручителя щодо сплати заборгованості за кредитним договором.

В той же час, вищезазначена обставина не впливає на зміст прийнятого судом першої інстанції рішення, враховуючи ненадання позивачем первинних банківських документів, які б свідчили про неналежне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, на підставі яких було б можливо встановити з якої дати та в якому розмірі у позивача виникло право на стягнення кредитної заборгованості за договором та нарахованих на неї штрафних санкцій.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016р. у справі №908/2504/14 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_6 ОСОБА_4", м. Київ на рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016р. у справі №908/2504/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016р. у справі №908/2504/14 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Е.В. Сгара

Судді: Н.В. Будко

ОСОБА_3