РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016Справа №910/6635/16

За позовомПриватного акціонерного товариства "Cтрахова компанія "Українська Страхова Група"
доПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес»
провідшкодування шкоди в сумі 3 690,98 грн.

СуддяБорисенко І.І.

Представники:
від позивача - не з'явився;
від відповідача - Бакасова О.О., представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в сумі 3 690,98 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач у поданому відзиві на позову заяву проти позову заперечив, послався на те, що відповідно до ст. 35 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) позивач повинен звернутися до відповідача з заявою про страхове відшкодування (яка не є заявою в порядку регресу). Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону згідно якого, рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається, лише після надання визначених у ст. 35 цього Закону документів, отже п. 36.2 ст. 36 Закону Страхова компанія «Брокбізнес» набуває обов'язку щодо сплати страхового відшкодування за наявності підстав для відмови у такій, лише, після звернення особи, яка має право на отримання страхового відшкодування (позивача) із заявою та документами, визначеними ст. 35 Закону.

Також, 17.05.2016 Відповідач, керуючись частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України, заявив клопотання про застосування строків позовної давності, зважаючи на те, що ДТП сталося 02.04.2013.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.04.2013 на Арсенальній площі в м. Києві була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля "Тойота-Прадо", д.р.н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4 та автомобіля "Ніссан", д.р.н. НОМЕР_1.

Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем "Тойота-Прадо", д.р.н. НОМЕР_2 не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем "Ніссан", д.р.н. НОМЕР_1, чим порушив вимоги пункту 13.1 ПДР України. Дані обставини підтверджуються розгорнутою довідкою №9184365 про дорожньо-транспортну пригоду та постановою Печерського районного суду міста Києва від 31.05.2013 №757/11461/13-п, копії яких міститься у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "Ніссан", д.р.н. НОМЕР_1 (Застрахований автомобіль), який був застрахований позивачем на підставі Договору добровільного страхування від 09.04.2012 №28-5000-12-00017.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування від 09.04.2012 №28-5000-12-00017, страхового акту №ДККА-25846 від 12.04.2013, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 4 200,98 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи видатковим касовим ордером від 17.04.2013 №415.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 4 200,98 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля "Тойота-Прадо", д.р.н. НОМЕР_2, ОСОБА_4, під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП встановлено постановою Печерського районного суду міста Києва від 31.05.2013 №757/11461/13-п.

Отже, вина особи, яка керувала автомобілем "Тойота-Прадо", д.р.н. НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

На час скоєння вищевказаної ДТП (02.04.2013) цивільно-правова відповідальність будь-яких осіб, які експлуатують автомобіль "Тойота-Прадо", д.р.н. НОМЕР_2 на законних підставах, була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) №АВ/9353731 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 510 грн., строк дії полісу з 31.10.2012 до 30.10.2013.

Отже, відповідач є особою на яку полісом №АВ/9353731 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "Тойота-Прадо", д.р.н. НОМЕР_2, на час спірної ДТП.

Доказів того, що ОСОБА_4 перебував у автомобілі "Тойота-Прадо", д.р.н. НОМЕР_2 на момент скоєння спірної ДТП не на законних підставах матеріали справи не містять. Зворотного відповідачем не доведено.

Відповідно до калькуляції №ДККА-25846 від 08.04.2016, вартість матеріального збитку становить 5 141,48 грн.

Слід зазначити, що дані, зазначені у ремонтній калькуляції №ДККА-25846 від 08.04.2013, зробленій позивачем відповідають даним встановленим в п. 4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Зміст ремонтної калькуляції не суперечить умовам чинного законодавства України про оціночну діяльність та чітко відображає суму завданих збитків, оскільки калькуляція складалась на основі комп'ютерної програми Audatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Аналогічних висновків дійшов Вищий господарський суд України у постанові №42/92 від 23.08.2011.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що позивач мав суб'єктивне право на відшкодування завданої шкоди в межах заявленої суми.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу протягом строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 1, 3 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Пунктом 4 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

Статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди.

У зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Таким чином, у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відтак, перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку (у даному разі ДТП).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 25.12.2013. прийнятої з питань неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: частин шостої статті 261 та частини першої статті 1191 ЦК України. А також у постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 (справа 6-2598цс15).

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Таким чином, потерпіла особа отримала право на відшкодування завданої в результаті ДТП шкоди в момент нанесення збитків, тобто 02.04.2013.

Отже, правовідносини що виникли між потерпілою особою та ПАТ "Cтрахова компанія "Українська Страхова Група" підпадають під регулювання статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України, тому, посилання позивача на статтю 1191 ЦК України (регрес) суд визнає неправомірним, оскільки спеціальною нормою, що регулює дані правовідносини, є саме стаття 993 ЦК України (стаття 27 Закону України "Про страхування").

Відтак, перебіг строку позовної давності повинен обчислюватися від дати початку перебігу строку позовної давності основного зобов'язання - з моменту нанесення шкоди, тобто з 02.04.2013.

Трирічний строк позовної давності сплив 02.04.2016.

З даним позовом позивач звернувся до суду 11.04.2016, про що свідчить відбиток штемпелю суду на позовній заяві.

Суд також зауважує, що на спірні правовідносини не поширюється дія пункту 5 частини 1 статті 268 ЦК України, оскільки позов заявлено не страхувальником (застрахованою особою).

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом враховано, що згідно з частиною 5 статті 267 ЦК України ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте, клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності позивачем заявлено не було.

Відмова у задоволенні позову внаслідок спливу позовної давності позбавляє заінтересовану особу можливості здійснити своє матеріальне право примусово. Проте не заперечує добровільного виконання боржником свого цивільного обов'язку.

Враховуючи викладене, у зв'язку зі спливом строку позовної давності, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при відмові в позові на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.07.2016

Суддя І.І. Борисенко