ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 рокуСправа № 912/2055/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Наливайко Є.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/2055/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерс-Агро"

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Червоний землероб" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України"

про стягнення 494 389 грн

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність від 25.04.2016;

від відповідача - не був присутнім.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини прийнятого рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерс-Агро" (надалі ТОВ "Інтерс-Агро", позивач) звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Червоний землероб" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" (надалі ДП "ДГ "Червоний землероб" КДСГДС НААНУ", відповідач) 525 852,00 грн, з яких: 300 000 грн попередньої оплати за насіння соняшника згідно Договору поставки № 9СН від 07.07.2015; 94 389,00 грн процентів за користування чужими грошовими коштами; 100 000 грн безпідставно одержаних коштів; 31 463,00 грн відсотків за користування безпідставно одержаними коштами із покладенням на відповідача судових витрат.

Ухвалою від 26.05.2016 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено о 14год. 15хв. 15.06.2016, витребувано від сторін необхідні для вирішення спору докази.

На підставі пунктів 1, 2, 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд ухвалою від 15.06.2016 відкладено розгляд справи до 11 год. 00 хв. 14.07.2016.

Відповідач відзив на позов не подав, позовних вимог не заперечив. Натомість 14.07.2016 представник відповідача ОСОБА_2 подала клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване відсутністю керівництва та представника ДП "ДГ "Червоний землероб" КДСДС НААНУ" на час засідання, у зв'язку з одночасним проведенням судового засідання об 11 год. 00 хв. 14.07.2016 у Апеляційному суді Кіровоградської області у справі № 22-ц/718/41/16.

Господарський суд при розгляді клопотання відповідача не знаходить підстав для його задоволення враховуючи таке. Ухвала про порушення провадження у справі від 26.05.2016, у якій повідомлялось про розгляд справи 15.06.2016 отримана повноважним представником відповідача, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 17), проте відповідач не надав до 15.06.2016 ні відзиву на позов, ні доказів на спростування позовних вимог, ні доказів сплати заявленої до стягнення заборгованості.

Ухвалою від 15.06.2016 відкладено розгляд справи та повторно витребувано від відповідача відзив на позов чи то документи на підтвердження погашення боргу, проте до 14.07.2016 відповідач так і не надав жодних документів.

Слід зауважити, що господарським судом не вимагалась явка представника чи керівника відповідача у судове засідання обов'язковою, вимагалось лише подання документів, що відповідачем не було виконано з моменту отримання ухвали про порушення провадження у справі (28.05.2016).

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України щодо вчинення суддею дій по витребуванню від сторін документів, відомостей, висновків, необхідних для вирішення спору кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що відповідачу були створені належні умови для надання ним доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Представник відповідача у своєму клопотанні повідомив господарський суд про неможливість явки представника у судове засідання, водночас у такому клопотанні відповідач не обґрунтовує неможливість виконання вимог ухвали щодо надання доказів.

На підтвердження неможливості явки повноважного представника у судове засідання до клопотання додано копію судової повістки Апеляційного суду Кіровоградської області, водночас жодних доказів відсутності керівництва, про що йдеться у клопотанні, господарському суду не подано.

Вказане не може бути підставою для відкладення розгляду справи, оскільки неможливість вчасно подати необхідні документи є виною відповідача і за таку несумлінну поведінку, враховуючи засади рівності всіх учасників судового процесу, не повинен відповідати позивач, який виконав вимоги господарського суду і подав всі витребувані докази до дня судового засідання та представник якого з'явився у судове засідання.

Поряд із зазначеним господарський суд вважає, що неможливість представника відповідача ОСОБА_2, за її твердженням, взяти участь у судовому засіданні не є перешкодою для розгляду справи. Стороною у справі є юридична особа, а не конкретний представник. Дійсно, Господарський процесуальний кодекс України передбачає ведення справи через представника, що надає можливість юридичній особі - суб'єкту господарювання, направити у судове засідання іншого представника (уповноважену особу). Відкладення розгляду справи можливо згідно норм Господарського процесуального кодексу України (стаття 77) саме у разі, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено у даному судовому засіданні та не ставиться у залежність від наявності клопотання сторони. До того ж представником відповідача не надано господарському суду доказів на підтвердження неможливості забезпечення участі іншого повноважного представника у засіданні суду.

Застосовуючи згідно із частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, господарський суд враховує, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку відповідає обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v.Spain) від 07.07.1989).

Зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, господарський суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

14.07.2016 позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення з ДП "ДГ "Червоний землероб" КДСД НААНУ" відсотків за користування безпідставно отриманими грошовими коштами у розмірі 31 463 грн та стягнути лише 494 389 грн.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач, до прийняття рішення у справі має право зменшити розмір позовних вимог.

Господарським судом прийнято таку заяву і подальший розгляд справи здійснюється з її урахуванням.

Крім того позивач подав заяву про повернення сплаченого судового збору у розмірі 475,94 грн у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог.

З огляду на наявність у матеріалах справи достатніх доказів для розгляду спору по суті справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив такі обставини.

07.07.2015 між ДП ДГ "Червоний землероб" ОСОБА_3 (надалі Постачальник або Виробник) та ТОВ "Інтерс-Агро" (надалі Покупець) укладено Договір поставки № 9СН (надалі Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору Постачальник поставляє, а Покупець приймає у власність товар насіння соняшника урожаю 2015 року на умовах, визначених Договором.

Постачальник повинен поставити Покупцеві товар не пізніше 15 жовтня 2015 року в кількості 1300 тонн по остаточній ціні, яка буде визначена на базі ціни на такий же товар, встановленої такими підприємствами, як ТОВ "ОСОБА_4Топфер Інтернешенал (Україна)"; ТОВ СП "НІБУЛОН"; Підприємством з іноземними інвестиціями "СЕРНА" на дату постачання з врахуванням її коригування у відповідності до умов цього Договору. Фактична кількість поставленого товару визначається за вагами на складі Покупця (пункт 3.1. Договору).

Відповідно до пункту 5.1. Договору Покупець зобов'язується перерахувати Постачальнику передоплату у розмірі 300 000 грн протягом 3-х банківських днів з моменту укладення цього договору.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

На виконання вимог Договору позивач здійснив попередню оплату у сумі 300 000 грн, про що свідчить платіжне доручення № 23 від 08.07.2015 із призначенням платежу: "Попередня оплата за насіння соняшника згідно догов. № 9СН від 07.07.2015 у т.ч. ПДВ 20% - 50 000 грн".

Проте Постачальником, відповідачем у даній справі, не виконано обов'язок щодо поставки товару (насіння соняшнику) в кількості 1300 тонн не пізніше 15.10.2015.

Також ТОВ "Інтерс-Агро" платіжним дорученням № 26 від 09.07.2015 перерахував на рахунок відповідача 100 000 грн із призначенням платежу "Попередня оплата за насіння соняшника згідно догов. № 9СН від 07.07.2015 у т.ч. ПДВ 20% - 16666,67 грн".

У зв'язку із непоставкою відповідачем товару позивач звернувся із даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача 300 000 грн попередньої оплати та 100 000 грн безпідставно набутих коштів.

Вирішуючи спір господарський суд враховує такі положення чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В матеріалах справи наявні Спеціальні витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо позивача та відповідача. Так згідно витягу щодо відповідача основним видом економічної діяльності останнього є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. До основних видів діяльності позивача входить оптова торгівля зерном.

Враховуючи суб'єктний склад сторін договору, за яким відповідач виступає як виробник сільськогосподарської продукції, а позивач є заготівельником сільськогосподарської продукції, що закуповує сільськогосподарську продукцію для наступного її продажу чи переробки та предмет договору насіння соняшнику, господарський суд дійшов висновку, що сторонами укладено різновид договорів поставки і купівлі-продажу - договір контрактації сільськогосподарської продукції.

Стаття 713 Цивільного кодексу України визначає, що за договором контрактації сільськогосподарської продукції виробник сільськогосподарської продукції зобов'язується виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (контрактанту) або визначеному ним одержувачеві, а заготівельник зобов'язується прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору. До договору контрактації застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договорів контрактації сільськогосподарської продукції.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За вимогами частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Обов'язок поставити товар покладено на відповідача і умовами пунктів 3.1., 4.1., 4.2. Договору.

Договором, а саме пунктом 5.1. на Покупця було покладено обов'язок здійснення часткової передоплати у розмірі 300 000 грн, яка ним виконана, що підтверджується платіжним дорученням № 23 від 08.07.2015.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної вище норми законодавства випливає, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю.

За наведених умов покупець має право альтернативного вимагання від продавця виконання договірних обов'язків. В даному випадку це повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до пункту 4.2. Договору строк поставки товару не пізніше 15 жовтня 2015 року включно.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що Товар має бути поставлений Постачальником на умовах DAP склад Покупця або CPT склад Покупця. Склад на який має бути поставлений Товар буде визначений Сторонами в додатковій угоді до даного договору.

Термін СРТ Фрахт/перевезення сплачені до (…назва місця призначення) означає, що продавець поставить товар названому ним перевізнику. Крім цього, продавець зобовязаний оплатити витрати перевезення до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики втрати чи пошкодження та будь-які інші витрати після передачі товару перевізнику.

Пунктом А.4. "Поставка", розділу А "Обов'язки продавця" базису СРТ правил Інкотермс 2010 встановлено, що продавець зобов'язаний здійснити поставку шляхом надання товару перевізнику, з яким укладено договір перевезення, у відповідності зі статтею А.3, а за наявності декількох перевізників першому з них, для транспортування товару до узгодженого пункту в межах названого місця у встановлену дату чи в межах узгодженого періоду.

Відповідно до пункту А.3. Договори перевезення та страхування, розділу А Обов'язки продавця базису СРТ правил Інкотермс 2010 встановлено, що продавець зобов'язаний укласти за свій рахунок на звичайних умовах договір перевезення товару до узгодженого пункту у названому місці призначення по звичайному маршруту і звичайно прийнятим способом. Якщо такий пункт не узгоджений або не визначений практикою поставок, продавець може вибрати пункт у межах названого місця призначення, який найбільше задовольняє його цілям.

Також необхідно врахувати пункт А.7. Повідомлення покупцю, розділу А Обов'язки продавця базису СРТ правил Інкотермс 2010, яким встановлено, що продавець зобов'язаний дати покупцю достатнє повідомлення про те, що товар поставлений у відповідності зі статтею А.4., а також направити покупцю будь-яке інше повідомлення, якого потребує покупець для отримання можливості вжити звичайно необхідних для одержання товару заходів.

Термін DAP Поставка у пункті означає, що продавець виконав своє зобов'язання по поставці товару, якщо він надав покупцю товар, готовий до розвантаження з транспортного засобу, що прибув у узгоджене місце призначення.

Пунктом А.4. "Поставка", розділу А "Обов'язки продавця" базису DAP правил Інкотермс 2010 встановлено, що продавець зобов'язаний надати товар покупцю на транспортному засобі, готовому до розвантаження у вказаному пункті, якщо такий є, в указаному місці призначення, якщо про це зазначено у договорі перевезення.

Відповідно до пункту А.3. Договори перевезення та страхування, розділу A Обов'язки продавця базису DAP правил Інкотермс 2010 встановлено, що продавець зобов'язаний укласти за свій рахунок на звичайних умовах договір перевезення товару до узгодженого пункту у названому місці призначення по звичайному маршруту і звичайно прийнятим способом. Якщо такий пункт не узгоджений або не визначений практикою поставок, продавець може вибрати пункт у межах названого місця призначення, який найбільше задовольняє його цілям.

Також господарський суд бере до уваги пункт А.7. Повідомлення покупцю, розділу А Обов'язки продавця базису DAP правил Інкотермс 2010, яким встановлено, що продавець зобов'язаний дати покупцю достатнє повідомлення про те, що товар поставлений у відповідності зі статтею А.4., а також направити покупцю будь-яке інше повідомлення, якого потребує покупець для отримання можливості вжити звичайно необхідних для одержання товару заходів.

Відтак відповідно до умов СРТ та DAP продавець в разі неузгодження у договорі сторонами місця поставки товару зобовязаний поставити товар у пункт у межах названого місця призначення, який найбільше задовольняє його цілям. Оскільки юридична адреса позивача м. Кіровоград, вул. Тимірязєва, буд. 84, кім. 507, то місцем призначення є м. Кіровоград, у межах якого може бути поставлений товар. Після такої поставки продавець зобов'язаний повідомити покупця про її здійснення та вказати пункт, до якого доставлено товар.

В обов'язки покупця згідно статті В.4. Прийняття поставки відповідно до умов СРТ входить прийняття поставки товару відразу після його доставки у відповідності до статті А.4. і отримати товар від перевізника у названому місці.

В обов'язки покупця згідно статті В.4. Прийняття поставки відповідно до умов DAP входить прийняття поставки товару відразу після його доставки у відповідності до статті А.4. і розвантажити товар з транспортного засобу в узгодженому місці призначення, якщо по договору перевезення ці витрати не покладаються на продавця.

Господарський суд враховує, що відповідно до статті В.7. „Повідомлення продавцю СРТ і DAP визначено, що в разі, якщо покупець вправі визначити строк відправки товару і/або пункт призначення, він повинен належним чином повідомити про це продавця.

Водночас згідно умов Договору сторони не визначили право Покупця на визначення пункту призначення, а зазначили, що склад, на який має бути поставлений товар буде визначений сторонами в додатковій угоді до Договору.

Аналізуючи в сукупності умови Договору та правила Інкотермс 2010 (базиси СРТ і DAР) господарський суд доходить висновку, що склад, на який необхідно було відповідачу поставити товар мав бути узгодженим обома сторонами, тобто у Покупця відсутні обовязки щодо повідомлення місця поставки товару, оскільки вищедослідженими статтями правил Інкотермс 2010 визначено такий обовязок лише в разі зазначення про це в договорі поставки.

Здійснивши передоплату, Покупець виконав свій обовязок, після якого, згідно умов Договору, відповідач мав поставити товар. В разі неузгодження місця поставки Продавець мав поставити товар відповідно до статей А.3., А.4. базисів СРТ і DAP правил Інкотермс 2010 у пункт у межах місця призначення, який найбільше задовольняє його цілям та повідомити Покупця відповідно до статей А.7. базисів СРТ і DAP правил Інкотермс 2010 про таку поставку. Проте, всупереч зазначеному, відповідач таких дій не здійснив, оскільки жодних повідомлень про поставку товару та його місцезнаходження не надавав, тим самим порушивши умови Договору.

Відповідно до приписів частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Встановлено частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 2 статті 614 Цивільного кодексу України на особу, яка порушила зобов'язання покладено обов'язок довести відсутність своєї вини.

Відповідач не навів господарському суду жодних доводів на підтвердження відсутності своєї вини щодо непоставки товару за Договором.

Таким чином, господарським судом встановлено невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань щодо поставки товару, а тому позовні вимоги в частині стягнення здійсненої передоплати у розмірі 300 000 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 94 389 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 3 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Стаття 536 Цивільного кодексу України, на яку міститься посилання, визначає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Сторони домовились (пункт 5.1. Договору) про те, що за даним договором розраховується компенсація за користування коштами Покупця в розмірі 36 відсотків річних від загальної суми отриманої Постачальником від Покупця передоплати, за період від дати отримання Постачальником передоплати до дати фактичної поставки товару.

Дата оплати 300 000 грн 08.07.2015, відповідно до обґрунтованого розрахунку позивача за період 09.07.2015 23.05.2016 36 % річних за користування чужими грошовими коштами склали 94 389 грн.

Враховуючи норми Цивільного кодексу України та умови Договору позов у частині стягнення 94 389 грн процентів річних за користування чужими грошовими коштами підлягає задоволенню.

Позивачем до стягнення заявлено 100 000 грн безпідставно отриманих коштів, які перераховані ним на рахунок відповідача, відповідно до платіжного доручення № 26 від 09.07.2015 із призначенням платежу Попередня оплата за насіння соняшника згідно догов.№ 9СН від 07.07.2015.

Позивач посилається на частину 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Господарський суд погоджується із правовими нормами, відповідно до яких у відповідача виник обов'язок щодо повернення 100 000 грн позивачу, враховуючи таке. Незважаючи на посилання у призначенні платежу на Договір, кошти в розмірі 100 000 грн є безпідставно одержані, оскільки Договором передбачена передоплата лише у розмірі 300 000 грн, яка здійснена згідно платіжного доручення № 23 від 08.07.2016.

Відповідач як одна із сторін зобов'язання набув кошти у розмірі 100 000 грн за рахунок позивача не в порядку виконання договірного зобов'язання, а поза підставами, передбаченими Договором, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад суму передоплати, визначену у Договорі, а тому ці кошти не можуть бути віднесені до сум, які сплачені на виконання Договору.

Відповідно, зобов'язання щодо повернення цих грошових коштів за правовою природою є таким, що виникло у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, тобто є окремим від зобов'язань, які виникають з договору поставки і заснованого на його умовах про попередню оплату вартості товару.

Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 14.10.2014 у справі № 917/2572/13 (№3-138гс14).

На підставі частини 1 статті 1213 Цивільного кодексу України відповідач зобов'язаний повернути позивачу безпідставно набуті кошти, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме в розмірі 494 389 грн, з яких 300 000 грн попередньої оплати, 94 389 грн процентів за користування чужими грошовими коштами та 100 00 грн безпідставно одержані кошти.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Щодо заяви позивача про повернення сплаченого судового збору у розмірі 475,94 грн господарський суд вважає його такою, що підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

До позовної заяви додано квитанцію № 63 від 24.05.2016 про сплату судового збору в сумі 7887,78 грн.

Позов, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, заявлено про стягнення 494 389 грн. У відповідності до статті 4 Закону України "Про судовий збір" у редакції, яка діє з 01.09.2015, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відтак позивач мав сплатити 7415,84 грн судового збору, надміру сплачена ним сума судового збору складає 471,94 грн, а не 475,94 грн, як зазначено позивачем.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Отже надміру сплачені 471,94 грн судового збору повертаються господарським судом на користь позивача за його заявою.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРIШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Червоний землероб" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" (27241, Кіровоградська обл., Бобринецький р-н, с. Чарівне, вул. Леніна, 39, ідентифікаційний код 00729913) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерс-Агро" (25006, м. Кіровоград, вул. Тімірязєва, 84, к. 507, ідентифікаційний код 39807296) 300 000 грн попередньої оплати, 94 389 грн процентів за користування чужими грошовими коштами, 100 000 грн безпідставно одержаних коштів та 7 415,84 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути з Спеціального фонду Державного бюджету (отримувач коштів - УК у м.Кіровограді, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Кіровоградській області, МФО 823016, ідентифікаційний код 38037409, р/р 3002) Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтерс-Агро" (25006, м. Кіровоград, вул. Тімірязєва, 84, к. 507, ідентифікаційний код 39807296) надлишково сплачений судовий збір в сумі 471,94 грн згідно квитанції № 63 від 24.05.2016, оригінал якої залишається в матеріалах справи.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 15.07.2016.

Суддя Є. М. Наливайко