РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016Справа № 910/11098/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА" (далі - Компанія) до товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КИЇВ РЕ" (далі - Товариство) про стягнення 48 552,78 грн.,

за участі представників:

позивача: Мирончук Ю.В., за довіреністю від 12 серпня 2015 року № 894,

відповідача: Желтоухової Ж.С., за довіреністю від 10 листопада 2015 року,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2016 року Компанія звернулась до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Товариства заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 48 552,78 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 червня 2016 року порушено провадження у справі № 910/11098/16 та призначено її розгляд на 14 липня 2016 року.

У судовому засіданні 14 липня 2016 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача під час судового засідання надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву, відповідно до якого позов визнав частково в розмірі 32 544,51 грн. В іншій частині в позові просив відмовити, посилаючись на те, що розмір страхового відшкодування має бути зменшений з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2014 року в місті Києві на вулиці Тимошенка сталась дорожньо-транспортна пригода за участі двох автомобілів, зокрема, відбулось зіткнення автомобіля "Lexus RX450H", державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, з автомобілем "TOYOTA", державний номерний знак НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_4 Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем "TOYOTA", державний номерний знак НОМЕР_2, під час зміни напрямку руху не переконалась, що це буде безпечно, та здійснила зіткнення з автомобілем "Lexus RX450H", державний номерний знак НОМЕР_1. Таким чином, ОСОБА_4 порушила пункт 10.1. Правил дорожнього руху України. Дані обставини підтверджуються довідкою ДАІ про дорожньо-транспортну пригоду № 9465734, копія якої наявна в матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль "Lexus RX450H", державний номерний знак НОМЕР_1 (застрахований автомобіль), який належить ОСОБА_3 на праві власності та на час ДТП перебував під його керуванням. Автомобіль "Lexus RX450H", державний номерний знак НОМЕР_1, застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 3 лютого 2014 року серія АМ №081997 (далі - договір). Копія цієї угоди наявна в матеріалах справи.

На підставі вищевказаного, за умовами договору, враховуючи рахунок-фактуру СТО від 28 листопада 2014 року № СМУ00027916, позивачем складено страховий акт від 18 грудня 2014 року № UA017/L04/01, відповідно до якого Компанія розрахувала та виплатила страхове відшкодування в розмірі 48 552,78 грн. на рахунок СТО застрахованого автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням від 23 грудня 2015 року № 6467.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Компанія, сплативши страхове відшкодування, набула права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Із матеріалів справи вбачається, що шкоду заподіяно водієм автомобіля "TOYOTA", державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_4 під час експлуатації вказаного автомобіля. Її вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено постановою Оболонського районного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року в справі № 756/16905/14-п, копія якої наявна в матеріалах справи.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, як особи, що на законних підставах експлуатує автомобіль "TOYOTA", державний номерний знак НОМЕР_2, застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АІ/3382086 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діючий станом на 20 листопада 2014 року).

Отже, Товариство є особою, на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "TOYOTA", державний номерний знак НОМЕР_2, на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику позивача, Компанія надала до суду звіт про визначення вартості матеріального збитку з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин від 20 листопада 2014 року № 1981/14, з якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 32 592,12 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Суд відзначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ, а звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Окрім того, Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015року №3-50гс15.

Вищевикладене спростовує доводи відповідача щодо необхідності врахування зносу при розрахунку суми страхового відшкодування в даному випадку.

Крім того, у момент укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідач прийняв на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником (або іншою особою, яка експлуатує забезпечений транспортний засіб). Сутність цього виду страхування (страхування відповідальності) полягає в прийнятті страховиком фінансових ризиків виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди, а також у згоді страховика прийняти обов'язок сторони боржника у деліктному зобов'язанні, якщо воно виникне. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі № 6-2598цс15 та від 4 листопада 2014 року в справі № 3-165гс14.

Судом встановлено, що до позивача у зв'язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаним ДТП перейшло право вимоги до відповідача на суму відшкодування.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АС/8891001 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, у відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду у розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до Товариства. Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума грошових коштів, яка не перевищує фактичну вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, тобто в розмірі 48 552,78 грн.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування в розмірі 48 552,78 грн. підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми, суд дійшов висновку про законність та доведеність вимог Компанії до Товариства щодо стягнення даної суми грошових коштів. За таких обставин даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ Ре" (01033, місто Київ, вулиця Тарасівська, будинок 38, ідентифікаційний код 33442139) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців (Артема), будинок 40, ідентифікаційний код 20782312) 48 552 (сорок вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят дві) грн. 78 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18 липня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко