ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"06" липня 2016 р. Справа № 918/227/13-г

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого - судді Торчинюка В.Г., розглянувши скарги на дії Відділу державної виконавчої служби України

стягувач: Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

боржник (скаржник): ОСОБА_1 міське комунальне підприємство

орган державної виконавчої служби: Відділ державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції (надалі - ДВС України)

у справі за позовом: Прокурора м. Кузнецовська

в інтересах держави в особі Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до відповідача: Кузнецовського міського комунального підприємства

про стягнення в сумі 2 609 579 грн. 76 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача (стягувача): ОСОБА_2 за довіреністю від 22 квітня 2016 року № НАТ 88960;

від відповідача (боржника): ОСОБА_3 за довіреністю від 11 вересня 2015 року № 1809;

від ДВС України: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.03.2013 року у справі № 918/227/13-г (суддя Войтюк В.Р.) позов прокурора м. Кузнецовська в інтересах держави в особі Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" задоволено частково, стягнуто з Кузнецовського міського комунального підприємства на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 2 494 326 грн. 33 коп. основного боргу, 48 012 грн. 29 коп. пені, 19 228 грн. 86 коп. 3% річних; стягнуто з Кузнецовського міського комунального підприємства в доход державного бюджету 52 191 грн. 60 коп. судового збору. Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

05.04.2013 року на виконання вказаного рішення господарським судом видано відповідні накази №918/227/13-г.

18 травня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду боржник подав скаргу на дії ДВС України № 1065, в якій останній просить суд визнати дії виконавця неправомірними та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 29 квітня 2016 року, який накладений на розрахункові рахунки № 1250 та № 090 в ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині на суму 256 156 грн. 74 коп. згідно постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 37622387.

24 травня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду боржник подав скаргу на дії ДВС України № 1098, в якій останній просить суд визнати дії виконавця неправомірними та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 11 травня 2016 року, який накладений на рахунки № 1567 та № 1567 в філії Рівненське обласне УАТ "Ощадбанк" м. Рівне в частині на суму 256 156 грн. 74 коп. згідно постанови про стягнення з боржника виконавчого збору згідно ВП № 37622387.

24 травня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду боржник подав скаргу на дії ДВС України № 1121, в якій останній просить суд визнати дії виконавця неправомірними та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 11 травня 2016 року, який накладений на рахунки № 2861, № 2459 в ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині на суму 256 156 грн. 74 коп. згідно постанови про стягнення з боржника виконавчого збору згідно ВП № 37622387.

Вищезазначені постанови були прийняті судом до розгляду ухвалами суду від 19 травня 2016 року та двома ухвалами від 26 травня 2016 року.

Ухвалою суду від 13 червня 2016 року скарги боржника № 1065 від 13 травня 2016 року об'єднано в одне провадження із скаргами Кузнецовського міського комунального підприємства на дії та бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції № 1098 від 19 травня 2016 року та № 1121 від 19 травня 2016 року.

Також, ухвалою суду від 13 червня 2016 року розгляд скарг відкладено на 8 липня 2016 року.

21 червня 2016 року за розпорядженням в.о. керівника апарату суду справу № 918/227/13-г передано на повторний автоматичний авторозподіл, за наслідками якого вона передана на розгляд судді Романюку Р. В.

04 липня 2016 року винесено ухвалу, якою суддя Романюк Р.В. заявив самовідвід у справі № 918/227/13-г за скаргою Кузнецовського міського комунального підприємства № 1558 від 24.06.2016р. на дії відділу Державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції.

У зв'язку з чим був проведений повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справа передана судді Торчинюку В.Г.

05 липня 2015 року ухвалою суду прийняти до провадження справу № 918/227/13-г суддею Торчинюком В.Г. та виправлено описку в ухвалі суду від 23 червня 2016 року, вірно зазначивши дату та час слухання справи - 06 липня 2016 року о 10:00 год.

06 липня 2016 року у судовому засіданні уповноважений представник скаржника підтримав скарги в повному обсязі, наполягав на незаконності в діях ДВС України, а тому просив суд задоволити скарги в повному обсязі, в свою чергу уповноважений представник стягувача проти скарг заперечив та просив суд в їх задоволенні відмовити.

ДВС України не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання 06 липня 2016 року, хоча про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином.

У відповідності до частини 2 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи те, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду скарг по суті, суд вважає за можливе розглянути скарги без участі представника ДВС України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників стягувача, боржника, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарги на дії ДВС України, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарг і вирішення їх по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно з статтею 2 Закону України "Про державну виконавчу службу" правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять ОСОБА_4 України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Частиною статті 7 Закону України "державну виконавчу службу" визначено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих ОСОБА_4 України та законами України.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. (частина 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

З вищезазначених норм права суд вбачає, що у своїй діяльності ДВС України керується виключно нормами права чинного законодавства України та проводить своєчасне виконання рішень суду.

Скаржник у своїй скарзі від 13 травня 2016 року № 1065 просить суд визнати неправомірними дії органу ДВС при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 29 квітня 2016 року, а вказану постанову - скасувати.

16 червня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду скаржник подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив уточнити вимоги скарги від 13 травня 2016 року № 1065, зокрема скасувати постанову ДВС України від 29 квітня 2016 року в частині накладення арешту на рахунок № 3090 відкритий в ПАТ КБ "ПриватБанк" в межах грошових коштів, необхідних для виплати заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб.

Суд приймає заяву відповідача про уточнення вимог, як заяву про зміну предмету позову (зміна вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача).

У відповідності до частини 4 статті статті 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, суд перейшов до розгляду справи по суті, оскільки розгляд скарги від 13 травня 2016 року розпочато по суті, неодноразово скарга була відкладена, у судових засіданнях уповноваженими представниками були надані пояснення по справі.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що заява про уточнення вимог подана скаржником 16 червня 2016 року, після початку розгляду справи по суті, відтак суд залишає без розгляду вищезазначену заяву.

29 квітня 2016 року в.о. начальником відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції ОСОБА_5 винесено постанову про арешт коштів Кузнецовського міського комунального підприємства на підставі наказів господарського суду Рівненської області, серед яких постанова про стягнення виконавчого збору від 25 квітня 2013 року на суму 256 156 грн. 74 коп. винесеній на підставі наказу господарського суду Рівненської області від 05 квітня 2013 року № 918/227/13-г.

У відповідності до вищезазначеної постанови, накладено арешт на кошти в межах суми 7 525 872 грн. 97 коп., що містяться на рахунках № 2600 5054 7212 50, № 2600 2054 7130 90 в ПАТ КБ "Приватбанк", боржник ОСОБА_1 міське комунальне підприємство.

Боржник у своїй скарзі та у судовому засіданні зазначив, що 28 квітня 2016 року ним було направлено для ДВС України лист № 974, в якому він просив, в першу чергу звернути стягнення на майно боржника.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 52 Закону України про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Частиною 5 тієї ж статті визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Суд зазначає, сам факт звернення боржника з клопотанням до ДВС України, з пропозицією, в першу чергу звернути стягнення на майно боржника, не є підставою для задоволення такого клопотання, оскільки воно має ґрунтуватися на нормах закону.

Як зазначалося вище, ДВС України, повинна керуватися виключно ОСОБА_4 України, Законами України та у своїй діяльності не допускати порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Суд вбачає, що державним виконавцем правомірно винесено постанову від 29 квітня 2016 року в частині виконання наказу № 918/227/13-г (постанови про стягнення виконавчого збору) та накладено арешт на кошти боржника, оскільки як зазначалося в статті 52 Закон України "Про виконавче провадження", в першу чергу стягнення за виконавчими документами звертається на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті.

Також, у судовому засіданні 06 липня 2016 року повноважний представник боржника не надав пояснення, щодо долучених до матеріалів скарги протоколів узгодження обсягів заборгованості з різниці в тарифах і не надав доказів виконання зазначених протоколів (перерахування коштів на рахунок боржника, або будь які інші рахунки).

Крім того, представник боржника не зазначив суду, будь яких норм права, які були порушені ДВС України при винесенні оскаржуваної постанови, окрім як, того, що накладення арешту на основний рахунок боржника призведе до негативних наслідків для міста ОСОБА_1.

Пунктом 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відтак, враховуючи усе зазначене вище, суд визнає доводи скаржника неправомірними, а в задоволенні скарги від 13 травня 2016 року № 1065 - відмовляє.

Як вбачається зі скарги від 19 травня 2016 року № 1098, в останній боржник просить суд визнати неправомірними дії органу ДВС при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 11 травня 2016 року протиправними, а вказану постанову - скасувати.

Скарга обґрунтована тим, що рахунки № 1567 (водопостачання та водовідведення) та 567 (теплопостачання), на яких знаходяться кошти, щодо яких винесено постанову про накладення арешту, мають спеціальний режим використання, а тому накладення арешту є незаконним.

Судом з матеріалів справи встановлено, у межах зведеного виконавчого провадження № 44201994 органом ДВС винесено постанову про арешт коштів боржника від 11 травня 2016 року, за якою накладено арешт на кошти в межах суми 7 420 872 грн. 97 коп., що містяться на рахунках № 1567, № 1567 у філії Рівненського обласного УАТ "Ощадбанк" м. Рівне.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

За приписами частинами 1 - 4 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача (частина 3 статті 65 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 2 статті 57 та частиною 3 статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статтей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки".

Судом з матеріалів справи встановлено, що 02 грудня 2013 року між боржником та ПАТ "Ощадбанк" в особі філії Рівненське обласне УАТ "Ощадбанк" укладено договори банківського рахунку № 286 та № 287, за пунктами 1.1. яких відповідно до законодавства України, у т.ч. Постанови, нормативно-правових актів НБ України, банк відкриває клієнту поточні рахунки із спеціальним режимом використання № 1567, № 1567 (водопостачання, водовідведення та теплопостачання) в гривні України та надає послуги з розрахункового обслуговування за цими рахунками з урахуванням особливостей їх функціонування, встановлених Постановою КМ України від 09 жовтня 2013 року № 750 "Про затвердження порядків зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення".

За пунктом 1.2. вказаних договорів рахунки використовуються для проведення розрахунків за інвестиційними програмами відповідно до Постанови. Використання коштів з рахунків у будь-яких інших цілях забороняється.

Відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні організації в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов'язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України. На кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов'язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій. Операції на поточних рахунках із спеціальним режимом використання не підлягають зупиненню.

Інвестиційні програми розробляються суб'єктами господарювання у сфері теплопостачання. Порядок розроблення, погодження та затвердження інвестиційних програм суб'єктів господарювання у сфері теплопостачання встановлюється спільним рішенням центрального органу виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, центрального органу виконавчої влади у сфері інвестиційної діяльності та національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Суб'єкти господарювання у сфері теплопостачання для проведення в установленому законодавством порядку розрахунків за інвестиційними програмами відкривають спеціальні рахунки. На зазначені рахунки суб'єкти господарювання перераховують кошти в обсязі, передбаченому в установлених тарифах для виконання інвестиційних програм у сфері теплопостачання. Порядок зарахування коштів на спеціальний рахунок, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням встановлюється Кабінетом Міністрів України. Суб'єкти господарювання у сфері теплопостачання - власники спеціальних рахунків зобов'язані використовувати кошти, що перебувають на таких рахунках, виключно для виконання інвестиційних програм. Використання зазначених коштів у будь-яких інших цілях забороняється (ст. 26-1 Закону України "Про теплопостачання").

За визначеннями, наведеними, у статті 1 Закону України "Про теплопостачання", інвестиційна програма - комплекс заходів, затверджений в установленому порядку, для підвищення рівня надійності та забезпечення ефективної роботи систем централізованого теплопостачання, який містить зобов'язання суб'єкта господарювання у сфері централізованого теплопостачання щодо будівництва (реконструкції, модернізації) об'єктів у цій сфері, поліпшення якості послуг, з відповідними розрахунками та обґрунтуваннями, а також зазначенням джерел фінансування та графіка виконання; поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами (далі - спеціальні рахунки) - рахунки суб'єктів господарювання у сфері централізованого теплопостачання, призначені для накопичення та використання коштів виключно для виконання інвестиційних програм у зазначеній сфері; уповноважений банк - визначений Кабінетом Міністрів України банк, що обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу.

Згідно зі статті 18-1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" інвестиційні програми розробляються суб'єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення. Порядок розроблення, погодження та затвердження інвестиційних програм суб'єктів господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення встановлюється спільним рішенням центрального органу виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, центрального органу виконавчої влади у сфері інвестиційної діяльності та національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Суб'єкти господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення для проведення в установленому законодавством порядку розрахунків за інвестиційними програмами відкривають спеціальні рахунки. На зазначені рахунки суб'єкти господарювання перераховують кошти в обсязі, передбаченому в установлених тарифах для виконання інвестиційних програм. Порядок зарахування коштів на спеціальний рахунок, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням встановлюється Кабінетом Міністрів України. Суб'єкти господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення - власники спеціальних рахунків зобов'язані використовувати кошти, що перебувають на таких рахунках, виключно для виконання інвестиційних програм. Використання зазначених коштів у будь-яких інших цілях забороняється. Порядок контролю за реалізацією інвестиційних програм у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, а також граничний рівень вартості інвестицій, які можуть залучатися за інвестиційними програмами, що включаються при розрахунку економічно обґрунтованих витрат, та граничний термін дії інвестиційних програм до моменту повного погашення зобов'язань за ними встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" містить такі дефініції: інвестиційна програма - комплекс заходів, затверджений в установленому порядку, для підвищення рівня надійності та забезпечення ефективної роботи систем централізованого водопостачання і водовідведення, який містить зобов'язання суб'єкта господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення щодо будівництва (реконструкції, модернізації) об'єктів у цій сфері, поліпшення якості послуг, з відповідними розрахунками та обґрунтуваннями, а також зазначенням джерел фінансування та графіка виконання; поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами (далі - спеціальні рахунки) - рахунки суб'єктів господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, призначені для накопичення та використання коштів виключно для виконання інвестиційних програм у зазначеній сфері.

Як вбачається із Закону України "Про теплопостачання" та Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", порядок зарахування коштів на спеціальний рахунок та їх використання встановлюється Постановою КМ України від 09 жовтня 2013 року № 750 "Про затвердження порядків зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення".

У свою чергу, дія цієї Постанови поширюється на суб'єктів господарювання, які в установленому законодавством порядку отримали відповідну ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами та постачання, на право провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення (ліцензіати).

Як встановлено судом із матеріалів справи, боржник отримав ліцензії з постачання теплової енергії серії АД № 041946 зі строком дії з 15 грудня 2012 року по 14 грудня 2017 року, з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами серії АД № 041945 від 15 грудня 2012 року по 14 грудня 2017 року, на централізоване водопостачання та водовідведення серії АВ № 466705 зі строком дії з 13 квітня 2011 року по 13 квітня 2016 року.

Рішенням ОСОБА_1 міської ради № 59 від 25 грудня 2015 року вирішено погодити інвестиційну програму боржника у сфері централізованого водопостачання та водовідведення на 2016 - 2017 року, а 07 квітня 2016 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 589 схвалено інвестиційну програму боржника, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення, на 2016 рік у сумі 778,76 тис. грн. та джерела її фінансування.

Згідно з Постановою КМ України від 09 жовтня 2013 року № 750 власниками коштів на спеціальному рахунку є ліцензіати. Ліцензіати зобов'язані використовувати кошти із спеціального рахунка виключно для виконання інвестиційних програм згідно з графіком на планований та прогнозний періоди. Використання зазначених коштів у будь-яких інших цілях забороняється (п. 7 Постанови).

Отже, накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на інші цілі, ніж це передбачено, суперечить вимогам частин 2 статті 57 та частини 3 статті 65 Закону України "Про виконавче провадження", статтям 19-1, 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", Постанові КМ України від 09 жовтня 2013 року № 750 "Про затвердження порядків зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення".

Згідно з частиною 2 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

У матеріалах справи відсутні докази повідомлення банком про те, що на кошти, які знаходяться на рахунках боржника, заборонено звертати стягнення.

У той же час статтею 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У силу вимог частини 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З урахуванням викладеного, державний виконавець з метою недопущення у своїй діяльності прав та законних інтересів боржника не був позбавлений можливості отримати від банків, у яких накладеного арешт на кошти боржника, інформацію щодо цільового використання таких коштів та можливості звернення стягнення на них.

Враховуючи встановлення судом порушень вимог чинного законодавства в діях органу ДВС України при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 11 травня 2016 року, суд визнає доводи скаржника правомірними, а скаргу від 19 травня 2016 року № 1098 такою, яку належить задоволити

Також, боржник звернувся із скаргою від 14 травня 2016 року № 1121, в якій просить суд визнати неправомірними дії органу ДВС при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 11 травня 2016 року, а вказану постанову - скасувати в частині накладення арешту на рахунки № 2861 та № 2459.

Скарга обґрунтована тим, що кошти, щодо яких винесено постанову про накладення арешту, використовуються за спеціальним призначенням, зокрема: на рахунку № 2861 знаходяться кошти на соціальні виплати, а на рахунку № 2459 - на фінансування громадських робіт.

Судом з матеріалів справи встановлено, що на виконанні в органі ДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 44201994, до якого входить, зокрема постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 37622387 від 18 грудня 2012 року в сумі 256 156 грн. 74 коп.

У межах зведеного виконавчого провадження органом ДВС винесено постанову про арешт коштів боржника від 11 травня 2016 року, за якою накладено арешт на кошти в межах суми 7 420 872,97 грн., що містяться на рахунках № 2861, № 2459 в ПАТ КБ "ПриватБанк".

Судом з матеріалів справи встановлено, що 24 червня 2014 року між боржником (клієнт) та ПАТ КБ "ПриватБанк" (банк) укладено договір № 81-1 банківського рахунку, за пунктом 1.1. якого банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його (їх) розрахункове касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України) та умов цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у ПАТ КБ "ПриватБанк" відкрито, зокрема рахунок № 2861.

Балансовий рахунок 2604 "Цільові кошти на вимогу суб'єктів господарювання" є спеціальними рахунком для зарахування та виплати страхових коштів.

Матеріалами справи стверджено, що рахунок № 2861 є окремим рахунком, на який зараховуються страхові кошти згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням".

Зазначене стверджується звітами про дебетові і кредитові операції по рахунку № 2861 за період з 01 березня 2016 року по 09 червня 2016 року, долученими скаржником до матеріалів справи.

За приписами частини 1 статті 73 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення не може бути звернено, зокрема на такі виплати: допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами; одноразову допомогу у зв'язку з народженням дитини; допомогу по догляду за дитиною; допомогу на лікування; допомогу на поховання.

У силу вимог частини 2 статті 21 Закону України Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Аналогічне викладене у листі Національного Банку України від 14.12.2010 року № 25-111/2972-22535.

З наведеного судом встановлено, що на рахунок № 2861 зараховуються страхові кошти, які використовуються боржником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам та які не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів.

Щодо рахунку № 2459, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як зазначає скаржник, вказаний рахунок використовується Центром зайнятості для зарахування коштів на фінансування громадських робіт.

Відповідно до пункту 9 Постанови КМ України від 20 березня 2013 року № 175 "Про затвердження Порядку організації громадських та інших робіт тимчасового характеру" організація і проведення громадських робіт здійснюються на підставі договору про організацію громадських робіт та фінансування їх організації, який укладається між територіальним органом і роботодавцем відповідно до рішення місцевого органу влади, передбаченого п. 8 цього Порядку, на строк в межах відповідного бюджетного періоду. У разі коли роботодавцем є місцевий орган влади, зазначений договір укладається між місцевим органом влади і територіальним органом. У договорі про організацію громадських робіт та фінансування їх організації обов'язково зазначаються права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, порядок фінансування організації громадських робіт, порядок внесення змін та умови розірвання, припинення договору.

Пунктом 10 Постанови КМ України від 20 березня 2013 року № 175 "Про затвердження Порядку організації громадських та інших робіт тимчасового характеру" передбачено, що фінансування організації громадських робіт здійснюється за рахунок коштів місцевих бюджетів, роботодавців та інших не заборонених законодавством джерел шляхом їх спрямування на: оплату основної та додаткової заробітної плати осіб, визначеної відповідно до частинами 1, 2 стаття 2 Закону України "Про оплату праці"; сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зокрема у період тимчасової непрацездатності в межах дії строкового трудового договору; оплату перших п'яти днів тимчасової непрацездатності в межах дії строкового трудового договору; оплату проїзду в межах регіону до місця виконання робіт та у зворотному напрямку осіб, які беруть участь у громадських роботах; оплату медичного та наркологічного огляду (у разі потреби); придбання малоцінних необоротних матеріальних активів, господарських матеріалів, малоцінних та швидкозношувальних предметів, їх ремонт та обслуговування.

Витрати з оплати праці та нарахування єдиного внеску сумарно повинні становити не менш як 80 % загальної суми, зазначеної у кошторисі витрат із фінансування організації громадських робіт. Фінансування організації громадських робіт, до яких залучаються зареєстровані безробітні та/або працівники, які втратили частину заробітної плати, здійснюється за рахунок коштів місцевих бюджетів та/або коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 29.04.2016 року між ОСОБА_1 міським центром зайнятості (Центр зайнятості) та боржником (роботодавець) укладено договір № 00001 про організацію громадських робіт та фінансування їх організації, предметом якого є здійснення організації громадських робіт та фінансування їх організації відповідно до статті 31 Закону України "Про зайнятість населення", Порядку організації громадських та інших робіт тимчасового характеру, затвердженого Постановою КМ України від 20 березня 2013 року № 175, та цього договору (п. 1.1. договору).

Підпунктом 2.1.14. пункту. 2.1. договору сторони передбачили, що роботодавець зобов'язався відкрити у банку окремий рахунок для зарахування коштів на фінансування громадських робіт.

За пунктом 3.2. договору джерелами фінансування громадських робіт відповідно до цього договору від затвердженої суми витрат відповідно до кошторису становлять: місцевий бюджет - 50%, Фонд - 50%.

На підтвердження факту використання рахунку № 2459 на фінансування організації громадських робіт скаржником долучено до матеріалів справи наказ № 59-к від 05 травня 2016 року (з додатком № 1), відомості перерахування заробітної плати за травень 2016 року, направлення на працевлаштування на громадські та інші роботи тимчасового характеру, а також звіт про дебетові і кредитові операції по вказаному рахунку станом на 31 травня 2016 року.

З наведеного судом встановлено, що кошти на вказаному рахунку боржнику не належать, оскільки фінансування громадських робіт відбувається за рахунок коштів місцевого бюджету та Фонду.

За правилами частини 1 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У свою чергу, ні орган місцевого самоврядування, ні Фонд з відповідним позовом до суду не зверталися.

У той же час, як встановлено судом, рахунок № 2459 використовується боржником для оплати праці та нарахування єдиного внеску працівникам, зайнятих на тимчасових роботах.

Статтями 8, 9 ОСОБА_4 України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із статтею 43 ОСОБА_4 України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини 5 статті 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно із частиною 1 статті 115 Кодексу законів про працю заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За частиною 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Пунктом 7 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 28 січня 2016 року № 01-06/131/16 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням господарськими судами Закону України "Про виконавче провадження" (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" встановлено, що накладення арешту на рахунок боржника, призначений для виплати заробітної плати працівникам підприємства, призводить до порушення їх конституційних прав.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право фізичної особи на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Враховуючи викладене, накладення арешту на грошові кошти, за рахунок яких здійснюється виплата заробітної плати, є неправомірним.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами обов'язковості сплати; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб (ч. 1 ст. 3 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування").

За частинами 7, 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

У пункті 2 Наказу Міністерства доходів і зборів України № 453 від 09 вересня 2013 року "Про затвердження Порядку прийняття банками на виконання розрахункових документів на виплату заробітної плати" передбачено, що банки приймають від платників єдиного внеску грошові чеки, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником єдиного внеску розрахункових документів (документів на переказ готівки) про перерахування коштів для сплати сум єдиного внеску. Суми, сплачені за цими документами, повинні складати не менше 1/3 суми коштів для виплати заробітної плати, зазначеної в грошових чеках, платіжних дорученнях та інших розрахункових документах.

У силу вимог частини 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З урахуванням викладеного, державний виконавець з метою недопущення у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних осіб на отримання заробітної плати та соціальних виплат не був позбавлений можливості отримати від банків, у яких накладеного арешт на кошти боржника, інформацію щодо цільового використання таких коштів та можливості звернення стягнення на них.

Враховуючи встановлення судом порушень вимог чинного законодавства в діях органу ДВС при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 11 травня 2016 року, суд визнає доводи скаржника правомірними, а скаргу від 19 травня 2016 року № 1121 такою, яку належить задоволити.

Відповідно до частини 3 статті 122-2 ГПК України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Керуючись статтями 86, 121-2 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні скарги на дії ДВС України від 13 травня 2016 року № 1065 Кузніцовського міського комунального підприємства по справі № 918/227/13-г.

2. Задоволити скаргу на дії ДВС України від 19 травня 2016 року № 1098 Кузнецовського міського комунального підприємства по справі № 918/227/13-г.

3. Визнати дії відділу державної виконавчої служби по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 11 травня 2016 року протиправними, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках № 1567, № 1567 в філії Рівненське обласне УАТ "Ощадбанк" м. Рівне, в частині суми 256 156 грн. 74 коп. згідно постанови про стягнення з боржника виконавчого збору згідно ВП № 37622387 по судовому наказі від 05 квітня 2013 року № 918/227/13-г.

4. Скасувати постанову про арешт коштів боржника від 11 травня 2016 року якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках № 1567, № 1567 в філії Рівненське обласне УАТ "Ощадбанк" м. Рівне, в частині суми 256 156 грн. 74 коп. згідно постанови про стягнення з боржника виконавчого збору згідно ВП № 37622387 по судовому наказі від 05 квітня 2013 року № 918/227/13-г.

5. Задоволити скаргу на дії ДВС України від 19 травня 2016 року № 1121 Кузніцовського міського комунального підприємства по справі № 918/227/13-г.

6. Визнати дії відділу державної виконавчої служби по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 11 травня 2016 року протиправними, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках № 2861, № 2459 в ПАТ КБ "ПриватБанк", в частині суми 256 156 грн. 74 коп. згідно постанови про стягнення з боржника виконавчого збору згідно ВП № 37622387 по судовому наказі від 05 квітня 2013 року № 918/227/13-г.

7. Скасувати постанову про арешт коштів боржника від 11 травня 2016 року протиправними, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках № 2861, № 2459 в ПАТ КБ "ПриватБанк", в частині суми 256 156 грн. 74 коп. згідно постанови про стягнення з боржника виконавчого збору згідно ВП № 37622387 по судовому наказі від 05 квітня 2013 року № 918/227/13-г.

8. Ухвалу направити сторонам по справі та ДВС України.

Суддя Торчинюк В.Г.