ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"14" липня 2016 р. Справа № 918/1228/15

Суддя Андрійчук О.В., розглянувши скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", на дії органу ДВС

у справі

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Кузнецовського міського комунального підприємства

про стягнення 5 370 866,98 грн,

У засіданні приймали участь:

від позивача (стягувача): ОСОБА_1, дов. від 22.04.2016 року

від відповідача (боржника): ОСОБА_2, дов. від 11.09.2015 року

від органу ДВС: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Кузнецовського міського комунального підприємства про стягнення 5 370 866,98 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.11.2015 року (суддя Романюк Р.В.) позов задоволено частково.

23.11.2015 року на примусове виконання рішення суду від 11.11.2015 року видано наказ про стягнення з Кузнецовського міського комунального підприємства на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом від іменні якого діє Відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція 4 471 030,76 грн заборгованості, 407 979,21 грн пені, 44 426,63 грн 3% річних, 39 451,16 грн інфляційних та 80 563,00 грн витрат по сплаті судового збору.

14.12.2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява Кузнецовського міського комунального підприємства про відстрочку виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 11.11.2015 року.

Ухвалою суду від 16.12.2015 року справу № 918/1228/15 прийнято до провадження суддею Павленком Є.В.

Ухвалою суду від 25.12.2015 року, яку залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 30.03.2016 року, заяву Кузнецовського міського комунального підприємства про відстрочку виконання рішення суду задоволено.

06.05.2016 року на адресу суду від Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, від іменні якого діє Відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція, надійшла скарга на дії органу ДВС Кузнецовського міського управління юстиції щодо виконання рішення суду від 11.11.2015 року у справі № 918/1228/15.

Ухвалою суду від 10.05.2016 року справу № 918/1228/15 прийнято до провадження суддею Войтюком В.Р.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 21.06.2016 року № 01-04/134/2016, у зв'язку з перебуванням судді Войтюка В.Р. у відпустці з 21.06.2016 року по 06.07.2016 року (наказ № 293 від 09.06.2016 року) та відповідно до п.п. 2.3.47, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл, за результатами якого справу № 918/1228/15 передано на розгляд судді Андрійчук О.В.

Ухвалою суду від 22.06.2016 року справу № 918/1228/15 прийнято до провадження суддею Андрійчук О.В.

Ухвалою суду від 06.07.2016 року виправлено описку, допущено в ухвалі від 13.06.2016 року, виправлено дату, на яку призначено розгляд скарги, а саме: з 06.06.2016 року на 06.07.2016 року.

Ухвалою суду від 06.07.2016 року розгляд скарги відкладено на 14.07.2016 року.

Суд, розглянувши скаргу, встановив таке.

Як вбачається зі скарги, в останній боржник просить суд визнати неправомірною бездіяльність органу ДВС щодо арешту рахунків боржника, перевірки його майнового стану та щодо опису, арешту та примусової реалізації майна боржника, а також зобов'язати орган ДВС вчинити дії по накладенню арешту на рахунки боржника, перевірці майнового стану, опису, арешту та примусовій реалізації майна боржника (скарга з урахуванням уточнень, поданих до суду 06.07.2016 року).

Скарга обґрунтована тим, що орган ДВС після відкриття виконавчого провадження та закінчення строку на добровільне виконання судового рішення не вчинив дій, спрямованих на повне та своєчасне виконання наказу господарського суду, що суперечить вимогам ст.ст. 19, 25, 27, 30, 52 Закону України "Про виконавче провадження" тощо.

Судом з матеріалів справи встановлено, що на виконанні в органі ДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 44201994, до якого входить, зокрема наказ Господарського суду Рівненської області № 918/1228/15 від 23.11.2015 року (постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 49574822 від 08.12.2015 року).

У разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження").

Строк для добровільного виконання судового рішення закінчився 15.12.2015 року.

У силу вимог ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Постановою органу ДВС від 05.01.2016 року виконавче провадження зупинено на підставі ухвали Господарського суду Рівненської області від 25.12.2015 року про відстрочення виконання рішення суду на строк до 01.04.2016 року.

За приписами ч. 4 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

Доказів вчинення органом ДВС дій, пов'язаних із розшуком майна боржника та перевірки його майного стану, як це передбачено ст.ст.. 40, 52 Закону України "Про виконавче провадження", протягом строку зупинення виконавчого провадження, в матеріалах справи немає.

У свою чергу, до матеріалів справи органом ДВС долучено такі документи (на підтвердження вчинення ним дій, спрямованих на примусове виконання судового рішення):

09.03.2016 року органом ДВС зроблено запит на адресу боржника про надання повного переліку майна, яке знаходиться на балансі та належить боржнику.

11.03.2016 року боржником надано перелік майна (на 15 аркушах), яке знаходить на його балансі.

30.03.2016 року органом ДВС подано до податкових органів запит про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, на який 30.03.2016 року отримано відповідь.

29.04.2016 року органом ДВС винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника в межах суми 7 525 872,97 грн, що містяться на рахунках в ПАТ КБ "ПриватБанк".

10.05.2016 року органом ДВС повторно по зведеному виконавчому провадженню накладено арешт на рухоме майно в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

11.05.2016 року органом ДВС винесено постанови про накладення арешту на кошти боржника в межах суми 7 525 872,97 грн, що містяться на рахунках в ПАТ КБ "ПриватБанк", АТ "Банк "Фінанси та Кредит", Філії РОУ АТ "Ощадбанк".

11.05.2016 року органом ДВС надіслано запит на адресу боржника про надання переліку майна чи предметів, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення.

16.05.2016 року органом ДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (арешт нерухомого майна).

17.05.2016 року органом ДВС отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

01.06.2016 року боржником надано перелік майна, на яке в першу чергу можливо звернути стягнення.

02.06.2016 року органом ДВС винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми 16 038 543,82 грн, що містяться на рахунках в АБ "УкгазБанк"

09.06.2016 року органом ДВС винесено постанову про арешт коштів божника в межах суми 16 038 543,82 грн, які перебувають на рахунках в ПАТ КБ "ПриватБанк".

23.06.2016 року органом ДВС складено акт опису та арешту майна (21 об'єкт).

29.06.2016 року органом ДВС подано до податкових органів запит про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, на який 30.09.2016 року отримано відповідь.

05.07.2016 року органом ДВС винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадження.

05.07.2016 року органом ДВС подано запити до Територіального сервісного центру МВС Рівненської області, Відділу технічного нагляду Держсільгоспінспекції в Рівненській області.

Як вбачається з матеріалів справи, орган ДВС жодних дій у період з 15.12.2015 року (закінчення строку на добровільне виконання) до 05.01.2016 року (зупинення виконавчого провадження), спрямованих на примусове виконання судового рішення не вчинив. Державний виконавець у своїх поясненнях зазначив, що протягом вказаного періоду зі сторони боржника відбувалося часткове погашення заборгованості, однак такі дії боржника не звільняють орган ДВС від виконання обов'язків, покладених на нього Законом України "Про виконавче провадження", а відтак і не звільняють від відповідальності за їх неналежне виконання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

За ч.ч. 1, 2, 4, 5, 6, 8 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що орган ДВС наклав вперше арешт на рахунки боржника лише 29.04.2016 року, а у подальшому - 11.05.2016 року, 02.06.2016 року та 09.06.2016 року, тобто не відразу після закінчення строку на добровільне виконання (доказів виявлення рахунків у матеріалах справи, окрім запитів від 30.03.2016 року, 29.06.2016 року, немає), а лише через 5 місяців (строк зупинення виконавчого провадження до вказаного періоду також зараховується, оскільки така дія відноситься до перевірки майна боржника).

Щодо виявлення майна боржника, то орган ДВС обмежувався по суті лише запитами на адресу боржника з приводу надання переліку майна, на яке в першу чергу слід звернути стягнення. При цьому власних дій по виявленню майна боржника, за винятком подання 05.07.2016 року запитів до Територіального сервісного центру МВС Рівненської області та Відділу технічного нагляду Держсільгоспінспекції в Рівненській області, судом не встановлено.

Так само матеріали справи не містять дотримання органом ДВС періодичності перевірки майна боржника.

Стосовно опису, арешту та реалізації майна боржника, то вказані дії врегульовані ст.ст. 57, 58, 62 Закону України "Про виконавче провадження".

Зокрема, за ч.ч. 1, 2, 5, 7, 9 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше ніж через п'ять днів після накладення арешту. Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього державний виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку. Під час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника арешт поширюється на усі поточні рахунки боржника, у тому числі ті, що будуть відкриті боржником після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна.

Усупереч наведеному, органом ДВС постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (арешт нерухомого майна) винесено лише 16.05.2016 року, а акт опису та арешту майна - 23.06.2016 року. При цьому опис майна боржника проведено щодо 21 об'єкта, тобто стосовно незначної частини майна, наданого самим боржником, а також без встановлення усього майна, належного боржнику (без розмежування майна, переданого боржнику на праві господарського відання територіальною громадою, та належного йому на праві власності), вартості якого є достатньо для виконання виконавчого документа.

Як наслідок, оцінка та реалізація майна боржника також не проводилися (05.07.2016 року, тобто під час розгляду скарги в суді, органом ДВС винесено постанову про призначення експерта).

Згідно з 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час зупинення виконавчого провадження. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Судом з матеріалів справи встановлено, що останній виконавчий документ приєднано до зведеного виконавчого провадження 16.05.2016 року (постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, наказ господарського суду № 918/247/16 від 25.04.2016 року).

Загальний строк перебування наказу господарського суд у цій справі на примусовому виконанні без врахування строку, на який виконавче провадження зупинялося, становить більше 4 місяці (з 15.12.2015 року по 05.01.2016 року, з 01.04.2016 року по 14.07.2016 року), а з врахуванням останнього приєднання до зведеного виконавчого провадження - майже 2 місяці (з 17.05.2016 року по 14.07.2016 року).

У той же час зміна перебігу та обчислення строків здійснення зведеного виконавчого провадження не може слугувати виправданням бездіяльності органу ДВС щодо повного та своєчасного виконання судового рішення.

Частиною 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Вказані повноваження органом ДВС в ході примусового виконання наказу господарського суду у цій справі не реалізовувалися, що призвело до порушення прав стягувача на задоволення вимог за остаточним судовим рішення, яке набрало законної сили.

Дії органу ДВС носили формальний характер (обмежувалися майном, перелік якого надавав сам боржник, внесенням відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень тощо), тобто не були спрямовані на реальне виконання судового рішення.

Зокрема, згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з приписами ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 4 ГПК України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

У силу вимоги ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" суд наголошує, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби ст. 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити ст. 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

При цьому, Європейський суд з прав людини допускає, що затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. § 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бакай та інші проти України від 09.11.2004 року).

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі Агрокомплекс проти України від 06.10.2011 року існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для законного сподівання на виплату такої заборгованості і становить майно цієї особи у значенні ст. 1 Першого протоколу (Бурдов проти Росії та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирного володіння майном, як це передбачено п. 1 ст. 1 Першого протоколу (справа ОСОБА_3 проти України, рішення від 15.10.2009 року).

Враховуючи викладене, неприпустимою є ситуація, за якої не вчинення органом ДВС дій, спрямованих на повне та своєчасне виконання судового рішення, призводило до порушення прав стягувача на суд та мирне володінням майном.

Зважаючи на викладене, суд визнає доводи скаржника в частині визнання незаконною бездіяльність органу ДВС щодо арешту рахунків боржника, перевірки його майнового стану, опису, арешту та примусової реалізації майна боржника обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про зобов'язання органу ДВС вчинити дії по накладенню арешту на рахунки боржника, то за матеріалами справи встановлено, що на усі рахунки, органом ДВС накладено арешт після звернення скаржника із скаргою (скаргу направлено на адресу суду 29.04.2016 року, що стверджується штемпелем підприємства зв'язку на конверті), отже провадження в частині цієї вимоги слід припинити.

Стосовно вимог про зобов'язання органу ДВС вчинити дії по перевірці майнового стану, опису, арешту та примусовій реалізації майна боржника, то судом з матеріалів справи встановлено, що 02.07.2016 року винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження, за якою зведене виконавче провадження, до якого входить наказ господарського суду № 918/1228/15 від 23.11.2015 року, передано для виконання з Кузнецовського міського відділу державного виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Отже, станом на дату вирішення скарги Кузнецовський міський відділ державного виконавчої служби, до якого адресована вимога скаржника, не є суб'єктом, який здійснює виконання наказу господарського суду, а відтак не може бути зобов'язаний до вчинення відповідних дій. За таких обставин у задоволенні скарги в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи встановлення судом порушень вимог чинного законодавства в діях органу ДВС, суд визнає доводи скаржника правомірними, а скаргу такою, яку належить частково задоволити.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України. суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", на дії органу ДВС задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції в частині виконання наказу Господарського суду Рівненської області № 918/1228/15 від 23.11.2015 року (виконавче провадження ВП № 49574822 від 08.12.2015 року), який входить до зведеного виконавчого провадження № 44201994, щодо несвоєчасного арешту рахунків Кузнецовського міського комунального підприємства та перевірки майнового стану боржника.

Визнати незаконною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції в частині виконання наказу Господарського суду Рівненської області № 918/1228/15 від 23.11.2015 року (виконавче провадження ВП № 49574822 від 08.12.2015 року), який входить до зведеного виконавчого провадження № 44201994, щодо опису, арешту та примусової реалізації арештованого майна Кузнецовського міського комунального підприємства.

Провадження за скаргою в частині вимоги про зобов'язання відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції вчинити виконавчі дії в частині виконання наказу Господарського суду Рівненської області № 918/1228/15 від 23.11.2015 року (виконавче провадження ВП № 49574822 від 08.12.2015 року), який входить до зведеного виконавчого провадження № 44201994, по накладенню арешту на рахунки Кузнецовського міського комунального підприємства припинити.

У задоволенні скарги про зобов'язання відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції вчинити виконавчі дії в частині виконання наказу Господарського суду Рівненської області № 918/1228/15 від 23.11.2015 року (виконавче провадження ВП № 49574822 від 08.12.2015 року), який входить до зведеного виконавчого провадження № 44201994, щодо опису, арешту та примусовій реалізації майна Кузнецовського міського комунального підприємства відмовити.

Суддя Андрійчук О.В.