РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016Справа №910/8692/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс»

Про стягнення 76 878,28 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю № 91/2015/11/11-15 від 11.11.15.

Від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю № 722 від 21.04.16.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (далі відповідач) про стягнення 129 416,69 грн., з яких: 102 538,41 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 22 436,11 грн. інфляційних втрат, 4 442,17 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на неоплату відповідачем наданих послуг за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1310492 від 24.11.11., що призвело до виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем, зумовило нарахування 3 % річних, збитків від інфляції та звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.16. порушено провадження у справі № 910/8692/16 та призначено її до розгляду на 31.05.16.

За результатами судового засідання 31.05.16. розгляд справи було відкладено на 14.06.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судових засіданнях 14.06.16., 21.06.16. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошувались перерви до 21.06.16., 14.07.16.

Розглянувши в судовому засіданні 14.07.16. подану позивачем 14.07.16. через відділ діловодства суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 76 878,28 грн., з яких: 50 000,00 грн. основного боргу, 4 442,17 грн. 3% річних, 22 436,11 грн. інфляційних втрат, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вказану заяву про зменшення розміру позовних вимог прийнято господарським судом, отже має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Вказане також викладено в п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

В судовому засіданні 14.07.16. представником відповідача було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» позовні вимоги визнає повністю та просить суд розстрочити виконання рішення в даній справі на шість календарних місяців рівномірними щомісячними платежами у відповідності до наведеного відповідачем графіку.

Позивач в судовому засіданні 14.07.16. проти розстрочення рішення в даній справі за наданим відповідачем графіком не заперечував та підтримав позовні вимоги в повному обсязі з врахуванням заяви про зменшення.

Відповідач в судовому засіданні 14.07.16. визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд розстрочити виконання рішення в даній справі.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/8692/16.

В судовому засіданні 14.07.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

24.11.11. між позивачем (далі Постачальник) та відповідачем (далі - Споживач) було укладено Договір № 1310492 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобовязується виробити та поставити теплову енергію на потреби вентиляції та гарячого водопостачання, а Споживач зобовязується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в Договорі (п. 1.1 Договору).

Договір № 1310492 від 24.11.11. на постачання теплової енергії у гарячій воді є договором енергопостачання, а тому права та обовязки сторін визначаються в тому числі положеннями параграфу 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно з ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

В силу приписів ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до п. п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 Договору, позивач зобовязувався безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із Споживачем для потреб опалення в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими Споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1.

Щомісячно оформляти для споживача:

- величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в гігакалоріях (табуляграму), та її вартість за кожним особовим рахунком Споживача за розрахунковий період (місяць);

- рахунок-фктуру, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок;

- акт звірки взаєморозрахунків;

- податкові накладні (платнику податку);

- акт приймання-передавання товарної продукції.

Сповіщати Споживача про зміну тарифів на теплову енергію та мережну воду.

Відповідач в свою чергу, згідно з п. п. 2.3.1, 2.3.5 Договору зобовязувався дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначенні у додатку 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними в додатку 2; забезпечувати своєчасне надходження коштів на транзитний рахунок головного інформаційно-обчислювального центру (ГІОЦ) КМДА від мешканців за спожиту теплову енергію, своєчасне щомісячне надходження коштів на рахунок Постачальника за теплову енергію, спожиту орендарями.

Порядок розрахунків сторони погодили Додатком 2 до Договору, в п. п. 4, 8, 9, 10 цього додатку передбачено, що дата зняття Споживачем показників будинкових приладів обліку - 25 число звітного місяця.

У разі відсутності у Споживача будинкових комерційних приладів обліку або ненадання Споживачем показників приладів обліку у встановлені Договором терміни, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається:

- на опалення як множення кількості годин споживання теплової енергії за місяць на величину годинного теплового навантаження, зазначеного в додатках 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія;

- на гаряче водопостачання як множення кількості діб споживання за місяць на величину добового теплового навантаження, зазначеного в додатках 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія.

Згідно з п. 9 Додатку 2 до Договору передбачено, що Споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в РТ-2 оформлений Постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник Постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

У відповідності до п. 10 Додатку 2 до Договору, Споживач щомісячно:

- забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок Постачальника або транзитний рахунок ГІОЦ КМДА;

- до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок Постачальника згідно з його розрахунком.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що за період з 01.03.15. по 01.10.15. позивачем поставлено, а відповідачем було спожито теплову енергію, але відповідач за поставлену енергію не розрахувався, в звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Положеннями ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобовязань та обовязковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обовязок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно зясувати обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до наявних в матеріалах справи облікових карток, відомостей обліку, з врахуванням здійснених відповідачем проплат, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за Договором за вказаний період становить 50 000,00 грн., що відповідачем не заперечується, внаслідок чого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначена сума за використану теплову енергію за Договором, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить суд на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача на свою користь 4 442,17 грн. 3% річних, 22 436,11 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання.

При цьому, положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України не передбачають можливості вибіркового обрання особою індексів інфляції за окремі періоди в межах заявленого періоду за який нараховуються інфляційній, а тому мають враховуватися всі індекси інфляції (в т.ч. з від'ємним значенням). Наведене додатково підтверджується листом Верховного Суду України № 62-97 р. від 03.04.1997 р.

Судом здійснено перерахунок інфляційних втрат, 3% річних та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 442,17 грн. 3% річних, 22 436,11 грн. інфляційних втрат, що відповідає наданому позивачем обґрунтованому розрахунку.

При цьому, судом враховано, що відповідачем було визнано суму основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Як відзначалось судом, під час розгляду справи відповідачем подано клопотання про розстрочку виконання судового рішення в даній справі на шість календарних місяців рівномірними щомісячними платежами у відповідності до наведеного відповідачем графіку.

У відповідності до частини 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочка виконання судового рішення може бути прийнята судом лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим.

При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

Згідно з вказівками, що містяться в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Вищезазначені норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, повязаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. Проте, нормами чинного законодавства, зокрема Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому, суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України і лише за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право відстрочити виконання рішення чи постанови.

Представник відповідача вказує, що розстрочення виконання рішення забезпечить його реальне виконання, оскільки відповідач перебуває в скрутному фінансовому стані, проте, вчиняє дії для його покращення та негайно і добросовісно виконує свої зобовязання за наявності грошових коштів, що підтверджується наданими відповідачем доказами.

Судом враховано, що позивач проти розстрочення виконання рішення в даній справі не заперечував.

Врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, суму заборгованості, дослідивши наявні докази, врахувавши часткове погашення відповідачем заборгованості, суд дійшов висновку, що викладені обставини ускладнюють виконання рішення, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» та розстрочити виконання рішення на шість календарних місяців рівномірними щомісячними платежами.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (02140, м. Київ, проспект Бажана, б. 14; ідентифікаційний код 32912720) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа ОСОБА_3, б. 5, ідентифікаційний код 00131305, на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 01 у ГУ по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 322669, Одержувач: ПАТ «Київенерго») 50 000 (пятдесят тисяч) грн. 00 коп. основного боргу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (02140, м. Київ, проспект Бажана, б. 14; ідентифікаційний код 32912720) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа ОСОБА_3, б. 5, ідентифікаційний код 00131305, на розрахунковий рахунок № 1 у ГУ по м. Києву та Київській області ПАТ «Ощадбанк», МФО 322669, Одержувач: ПАТ «Київенерго») 4 442 (чотири тисячі чотириста сорок дві) грн. 17 коп. 3% річних, 22 436 (двадцять дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 11 коп. інфляційних втрат, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

4. Розстрочити виконання рішення наступним чином:

- до 31.08.16. 13 042 (тринадцять тисяч сорок дві) грн. 71 коп.;

- до 30.09.16. 13 042 (тринадцять тисяч сорок дві) грн. 71 коп.;

- до 31.10.16. 13 042 (тринадцять тисяч сорок дві) грн. 71 коп.;

- до 30.11.16. 13 042 (тринадцять тисяч сорок дві) грн. 71 коп.;

- до 31.12.16. 13 042 (тринадцять тисяч сорок дві) грн. 71 коп.;

- до 31.01.17. 13 042 (тринадцять тисяч сорок дві) грн. 73 коп.

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.07.16.

Суддя Т.М. Ващенко