РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016Справа №910/9589/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Дворченко О.О.

розглянувши справу № 910/9589/16

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву;

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі

регіональної філії «Південно-Західна залізниця»

про стягнення 79 354,41 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Ємець Ю.В., довіреність № 20 від 25.02.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 1793 від 13.06.2016р.;

від третьої особи: Кацедан Л.В., довіреність № 2780 від 11.12.2015р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву (надалі - позивач) з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення 79 354,41 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору оренди № 2715 державного нерухомого майна від 13.02.2016р. у визначений строк не розрахувався за користування об'єктом оренди, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати орендних платежів у сумі 74 422,57 грн., за прострочення оплати якої нараховані 4629,02 грн. пені та інфляційні втрати в сумі 302,82 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2016р. порушено провадження у справі № 910/9589/16 та розгляд справи призначено на 30.06.2016р., а також відстрочено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву сплату судового збору до ухвалення рішення у даній справі.

Присутній у судовому засіданні 30.06.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в засіданні подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає, посилаючись на те, що право власності на передане відповідачу в оренду майно перейшло до ПАТ «Укрзалізниця», на рахунок якого і вносились орендні платежі, а відтак, у відповідача відсутні підстави сплачувати кошти за оренду майна на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву.

Також, представник відповідача подав клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця».

Суд, дослідивши матеріали справи та подані відповідачем докази, дійшов висновку про задоволення клопотання останнього щодо залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південна-Західна залізниця», оскільки рішення у даній справі безпосередньо впливає на права та обов'язки зазначеної особи, як особи, що виступала балансоутримувачем за договором оренди № 2715 від 13.02.2006р., та яка на даний час набула статусу власника майна, що є предметом оренди за вказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2016р. розгляд справи було відкладено на 14.07.2016р., у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів по справі, та на підставі ст. 27 ГПК України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця».

Присутнім у судовому засіданні 14.07.2016р. представником позивача підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні подав суду докази сплати орендних платежів на користь ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» та просив суд в позові відмовити.

Представник третьої особи частково подав суду документи на вимогу ухвали суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.02.2006р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (за договором - орендодавець) та відповідачем (за договором - орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №2715.

Відповідно до п.1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно (далі - майно), загальною площею 53,42 кв.м., в тому числі - частина 1-ї платформи Центраьного вокзалу площею 29,42 кв.м. та частина конкурсу станції Київ-Пасажирський площею 24 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі вокзалу станції Київ-Пасажирський Південно-Західної залізниці (за договором - балансоутримувач), вартість якого становить за експертною оцінкою станом на 30.09.2005р. 243 098 грн. (29,42 кв.м.) та 474 397 грн. (24 кв.м.). Майно передається в оренду з метою використання: 29,42 кв.м. - торгівля продовольчою групою товарів (без права продажу товарів підакцизної групи); 24 кв.м. - торгівля непродовольчою групою товарів.

У зв'язку з вчиненням дій щодо переоцінки державного нерухомого майна, між позивачем та відповідачем укладались договори про внесення змін до вказаного договору оренди, зокрема, щодо вартості орендованого майна та визначення порядку розміру орендної плати.

Строк дії договору оренди сторонами встановлено в пункті 10.1. договору, а саме: договір укладено строком на 11 місяців, що діє з 13.02.2006р. до 13.01.2007р. При цьому, пунктом 10.5 договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передачі майна.

За умовами пункту 10.7 договору, реорганізація орендодавця або перехід права власності на орендоване майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цього договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором по сплаті оренди, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за Договором у сумі 74 422,57 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 287 Господарського кодексу України та статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

У відповідності до статті 651 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар стає правонаступником прав та обов'язків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу - також правонаступником прав та обов'язків підприємства, пов'язаних з діяльністю цього структурного підрозділу.

У разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов'язки за договором оренди. Сторони можуть встановити в договорі оренди, що в разі відчуження власником об'єкта договір оренди припиняється.

Судом встановлено, що у зв'язку зі створенням Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012р. № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 25.06.2014р. № 200 та статті 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» усі права та обов'язки орендодавця за спірним договором перейшли до третьої особи.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 16.03.2016р. між відповідачем та третьою особою було укладено додатковий договір до договору оренди № 2715 від 16.03.2016р. та акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 01.12.2015р., відповідно до умов якого орендодавцем за вказаним договором оренди стало публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Також судом встановлено, що відповідач сплачував орендні платежі за користування майном на користь третьої особи, що підтверджується платіжними дорученнями, які долучені до матеріалів справи.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору про стягнення орендної плати за договором № 2715 від 13.02.2006р., оскільки з моменту створення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» спірне майно перейшло у власність останнього, після чого ним було укладено з відповідачем додатковий договір від 16.03.2016р., і, як наслідок, позивач з моменту укладення вказаного правочину не є учасником спірних правовідносин, відтак, є неналежним позивачем у справі.

Отже, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 74 422,57 грн. по оплаті оренди за договором оренди № 2715 від 13.02.2006р.

Щодо вимоги про стягнення пені та інфляційних збитків, то оскільки ці вимоги є похідними від вимоги про стягнення суми основного боргу, а позивач на час розгляду справи не є власником вказаного майна, суд також відмовляє у їх задоволенні.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, при відмові в позові - на позивача.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015, № 928-VIII, з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1378 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється в 1 розмірі мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в позові, а позивачу було надано відстрочку щодо сплати судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі, тому судові витрати покладаються на позивача, шляхом стягнення з останнього суми судового збору у розмірі 1378 грн. в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бул. Шевченка, буд. 50-Г; ) в дохід Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір у розмірі 1378 грн. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.07.2016р.

Суддя А.І. Привалов