ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р. Справа № 914/938/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Данко Л.С.

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 30.05.2016р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.04.2016 р.

у справі № 914/938/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ-ЕКОСВІТ", м.Львів

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Львів

про стягнення 5475,01 грн.,

представники сторін:

- від позивача - Ісканін М.С.;

- від відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_4

Права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України сторонам роз'яснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.04.2016 р. у справі №914/938/16 (суддя Мазовіта А.Б.) частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) «ДВ-ЕКОСВІТ», стягнуто з фізичної особи-підприємця (надалі - ФОП) ОСОБА_2 на користь позивача 3379,16 грн. основного боргу, 76,66 грн. 3% річних, 646,79 грн. інфляційних нарахувань, 1032,53 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Оскаржуваним рішенням встановлено факт прострочення виконання зобов'язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, 3% річних та інфляційних нарахувань. У зв'язку з відсутністю укладених між сторонами письмових правочинів про забезпечення виконання зобов'язання у вигляді пені, відсутністю спеціального законодавчого акту, який визначає обов'язок боржника сплатити пеню за невиконання зобов'язання у правовідносинах, що склалися між сторонами, Господарський суд Львівської області дійшов висновку, що в задоволені вимоги про стягнення пені в сумі 1372,40 грн. слід відмовити.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, ФОП ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що місцевим господарським судом не повно встановлено обставини договірних правовідносин сторін, в тому числі щодо фактів укладення договорів на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів та фактичного отримання відповідачем послуг на загальну суму 5475,01 грн. Відповідач стверджує, що він не замовляв та не отримував послуг з вивезення твердих побутових відходів, в матеріалах справи відсутні відповідні докази, які б підтверджували надання послуг, а у договорах, на які покликається суд першої інстанції, немає особистого підпису ОСОБА_2 та відбитку печатки. Також зазначає, що на території ЛКП «Рясне 402» та ЛКП «Під Голоском-410» у відповідача немає належного на праві власності нерухомого майна та вказує на недоліки договорів, а саме, на відсутність дати їх укладення.

Позивач вимог ухвали суду від 17.06.2016р. не виконав та не подав відзиву на апеляційну скаргу.

Оскільки в матеріалах справи міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, зважаючи на присутність представника позивача та можливість надати в судовому засіданні усні пояснення по суті апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідно до ст.75 ГПК України.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

Відповідно до умов договору №Ш410/15 (а.с. 20-21) та договору №Ш402/31 (а.с. 28-29) про надання послуг з вивезення побутових відходів, встановлено обов'язок ТзОВ «ДВ-ЕКОСВІТ» (виконавця) надавати послуги з вивезення побутових відходів, а ФОП ОСОБА_2 (споживача) - своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором. При цьому, договір №Ш410/15 стосується вивезення побутових відходів із спеціальних контейнерів, які розташовані на території ЛКП «Під Голоском-410», а договір №Ш402/31 - на території ЛКП «Рясне-402».

Вказані договори були підписані зі сторони виконавця директором ТзОВ «ДВ-ЕКОСВІТ» Демічем С.М., зі сторони ЛКП - директорами ЛКП «Під Голоском-410» Тарасом М.Р. та ЛКП «Рясне-402» Козаком І.І. Зі сторони споживача в обидвох договорах зазначено, що їх підписувала ОСОБА_2, проте відповідач вказану обставину заперечує, та зазначає, що підпис зі сторони споживача не належить ОСОБА_2 та, крім цього, у договорах відсутня печатка фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, хоча остання таку печатку має та використовує її у своєму документообігу.

Відповідно до п. 24 договорів, вони діють з 01.01.2014р. до 31.12.2015р.

У зв'язку із невиконанням відповідачем свого обов'язку з оплати наданих послуг з вивезення твердих побутових відходів згідно вищезгаданих договорів, заборгованість за якими у період з 31.03.2015р. по 31.12.2015р. склала 3379,16 грн., звернувся із позовом до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача вказаної суми, а також 1372,40 грн. пені, 76,66 грн. 3% річних та 646,79 грн. інфляційних нарахувань.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення - відсутні, з огляду на наступне:

В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 ЦК України закріплено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 3 ст. 180 ГК України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Одним із основних тверджень скаржника, на якому базуються вимоги апеляційної скарги є твердження про те, що договори №Ш410/15 та №Ш402/31 про надання послуг з вивезення побутових відходів ним не підписувались та не містять відбитків його печатки.

Водночас, до матеріалів справи позивачем долучено банківські виписки ПАТ «Кредобанк» по власних особових рахунках, з яких вбачається, що: 1) 21.05.2014р. ФОП ОСОБА_2 було оплачено 837,92грн. за вивезення ТПВ за адресою АДРЕСА_1 за 2014 рік згідно договору №Ш410/15 від 01.01.2014р.; 2) 21.05.2014р. ФОП ОСОБА_2 було оплачено 1400,44 грн. за вивезення ТПВ за адресою АДРЕСА_2 за 2014 рік згідно договору №402/31 від 01.10.2013р.; 3) 09.02.2015р. ФОП ОСОБА_2 оплатила 305,15 грн. за вивіз ТПВ згідно договору №Ш402/31 від 01.10.2013р. та №Ш410/15 від 01.01.2014р.

В матеріалах справи наявні два акти про фактичне надання послуг від 18.12.2015р. (а.с. 36, 37), що складені представником ТзОВ «ДВ-ЕКОСВІТ» та, відповідно, представниками ЛКП «Під Голоском-410» та ЛКП «Рясне-402», згідно яких у день складення актів виконавець надав споживачу послуги з вивезення твердих побутових відходів, проте особи, які знаходились на об'єктах обслуговування (продавці магазинів), відмовились підписати вказані акти.

Водночас, позивач звертався до відповідача із листом №01/538 від 02.11.2015р. із проханням підписати акти надання послуг у кількості 25 штук згідно договорів №Ш410/15 та №Ш402/31 (а.с. 38-39), проте цей лист залишений відповідачем без відповіді.

Виходячи з положень наведених норм, аналізу змісту договору та оцінки фактичних дій сторін, спрямованих на виконання договорів, колегія суддів вважає, що наявні у матеріалах справи договір №Ш410/15, договір №Ш402/31, банківські виписки ПАТ «Кредобанк» від 21.05.2014р. та 09.02.2015р., акти про фактичне надання послуг від 18.12.2015р., кореспонденція позивача щодо підписання відповідачем актів надання послуг у своїй сукупності свідчать про те, що між сторонами все ж таки відбулися договори №Ш410/15 та №Ш402/31.

При цьому, відсутність у вказаних договорах вказівки на дату їх укладення, колегія суддів не вважає доказом того, що ці договори сторонами не виконувались, оскільки, як було зазначено вище, сторонами вчинялись фактичні дії на виконання договорів, а в п. 24 договорів визначено строк дії обох договорів з 01.01.2014р. до 31.12.2015р.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 7 договорів, обсяг наданих послуг розраховується виконавцем на підставі норм, затверджених органом місцевого самоврядування.

Пунктом 8 договорів передбачено, що розрахунок обсягу і вартості послуг здійснюється згідно з додатком 1 до договорів про надання послуг з вивезення побутових відходів: додатком №1 до договору №Ш410/15 передбачено вивезення відходів із об'єкта - продовольчого павільйону на АДРЕСА_1 площею 30 кв.м. обсягом 0,216 тон/міс.; додатком №1 до договору №Ш402/31 передбачено вивезення відходів із об'єкта - продовольчого магазину на АДРЕСА_2 площею 50 кв.м. обсягом 0,361 тон/міс. (а.с. 21, 29, на звороті).

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №656 від 05.09.2014р. (а.с. 18-19) встановлено тарифи, що надаються виконавцями послуг зі збирання, зберігання і перевезення твердих побутових відходів у м. Львові. Так, тариф на послуги з вивезення твердих побутових відходів, що надаються виконавцем ТзОВ «ДВ-ЕКОСВІТ» для категорії інших споживачів визначено в розмірі 407,61 грн./тона; тариф на захоронення побутових відходів ЛКП «Збиранка» для категорії інших споживачів визначено в розмірі 80,42 грн./тона.

Пунктами 11 договорів передбачено, що у разі застосування щомісячної системи оплати послуг, платежі вносяться не пізніше ніж до 10 числа періоду, що настає за розрахунковим.

Як вбачається зі змісту договорів, ними не передбачено складення актів, які б підтверджували факт надання послуг, натомість п.20 договорів містить вказівку на те, що у разі ненадання або надання послуг не в повному обсязі, замовник викликає представника виконавця для складання акта-претензії.

У матеріалах справи відсутні як самі акти-претензії, так і докази того, що відповідачем ініціювалось питання складення актів-претензій. Таким чином, зважаючи на положення п.п. 7, 8, 9-13, 20 договорів, відсутні підстави вважати, що позивач не надавав відповідачу послуг, передбачених договорами №Ш410/15 та №Ш402/31.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про прострочення виконання зобов'язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, який за спірний період з 31.03.2015 р. по 31.12.2015 р. відповідно до умов договору №Ш410/15 визначено в розмірі 1265,00 грн., а відповідно до умов договору Ш402/31 - в розмірі 2114,16 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши нараховані суми інфляційних втрат в розмірі 646,79 грн., 3 % річних в розмірі 76,66 грн., колегія суддів дійшла висновку про їх правильність.

Також колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні з відповідача 1372,40 грн. пені у зв'язку з тим, що ні умовами договорів №Ш410/15 та №Ш402/31, ні інших договорів, сторонами не передбачили відповідальності за невиконання грошового зобов'язання у вигляді сплати пені.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою визначення належності підписів на договорах №Ш410/15 та №Ш402/31 ОСОБА_2, яке було долучене скаржником до апеляційної скарги, судова колегія зазначає наступне:

як було зазначено вище, виходячи з аналізу доказів, які містяться у справі та оцінки фактичних дій сторін, спрямованих на виконання договорів, колегія суддів вважає, що такі у своїй сукупності свідчать, що між сторонами все ж таки відбулися договори №Ш410/15 та №Ш402/31. Таким чином, судова почеркознавча експертиза з метою визначення належності ОСОБА_2 підписів на договорах з вивезення твердих побутових відходів не матиме впливу на результат вирішення спору, а відтак, підстави для задоволення клопотання відповідача відсутні.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 25.04.2016 р. у справі №914/938/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Данко Л.С.