ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2016 р. Справа № 922/1332/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Гетьман Р.А., суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (дов. №14-94 від 18.04.2014 р.)

відповідача ОСОБА_2 (дов. №32/17 від 12.01.2016 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№1693Х/1-8) на рішення господарського суду Харківської області від 30 травня 2016 року у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, смт. Хорошеве, Харківський район, Харківська область

про стягнення 508 916,53 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ "НАК "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з КП теплових мереж Харківського району Харківської РДА суму основної заборгованості в розмірі 254 158,20 грн., інфляційних втрат в розмірі 165565,47 грн., 3% річних 12184,50 грн., пені в розмірі 77 008,36 грн. за неналежне виконання зобовязань по договору купівлі-продажу природного газу №2755/14-КП-32 від 31.01.2014 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.05.2016 р. у справі №922/1332/16 (суддя Новікова Н.А.) позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з КП теплових мереж Харківського району Харківської РДА на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" суму основної заборгованості у сумі 254158,20 грн., інфляційних втрат в розмірі 141099,86 грн., 3% річних 12184,50 грн., пені у розмірі 38 504,18 грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 38 504,18 грн. та інфляційних втрат у розмірі 24265,61 грн. відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що в рішенні суду не зазначено будь-яких доказів, на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру стягуваної суми пені на 50% від її заявленої суми та не викладено доводи, на підставі яких відхилено докази позивача. Просить рішення господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 38 504,18 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі. В іншій частині рішення просить залишити без змін; судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що норми матеріального права з питань зменшення пені судом застосовані до спірних правовідносин вірно. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін.

У звязку з відпусткою судді Камишевої Л.М. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2016 року для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Гетьман Р.А., суддя Пелипенко Н.М.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши в судовому засіданні уповноважених представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2014 р. між ПАТ НАК Нафтогаз України (продавець) та КП теплових мереж Харківського району Харківської РДА (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №2755/14-КП-32, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (а.с. 18-23).

Відповідно до п. 1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Згідно п. 2.1 договору, продавець передає покупцеві з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. газ обсягом до 248,563 тис. куб. м.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що приймання-передачі газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

За умовами п. 3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому визначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.2 договору, ціна за 1000 куб. м. газу становить 3 113,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%;

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 287,00 грн., ПДВ 20% - 57,40 грн., всього з ПДВ 344, 40 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу 3 462,26 грн., ПДВ 20% - 692,45 грн., всього з ПДВ 4 154,71 грн.

Протягом дії договору сторонами було укладено додаткові угоди до нього (а.с.24-29), якими вносились зміни в пункт 5.2 договору Ціна газу, а саме до сплати за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ:

- з 01.04.2014 р. - 5 264,88 грн. (додаткова угода № 1 від 29.04.2014 р.);

- з 01.05.2014 р. - 6 208,18 грн. (додаткова угода № 2 від 20.05.2014 р.);

- з 01.06.2014 р. - 6 222,22 грн. (додаткова угода № 3 від 13.06.2014 р.);

- з 01.09.2014 р. - 6 405,82 грн. (додаткова угода № 4 від 16.09.2014 р.);

- з 01.11.2014 р. - 6 682,44 грн. (додаткова угода № 5 від 27.11.2014 р.);

- з 01.12.2014 р. - 7 661,64 грн. (додаткова угода № 6 від 26.12.2014 р.).

Згідно п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключено грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Термін дії договору, встановлений пунктом 11, - з 01.01.2014 р. і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору продавець протягом січня-грудня 2014 року поставив, а покупець прийняв природний газ в обсязі 80,521 тис. куб. м на загальну суму 433 287,73 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а. с. 30-36).

Покупець зобов'язання щодо оплати отриманого природного газу у встановлені договором строки не виконав, своєчасно та в повному обсязі оплату не здійснив, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед продавцем в розмірі 254 158,20 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до господарського суду з позовом про стягнення 508 916,53 грн., з яких: 254 158,20 грн. основного боргу, 77 008,36 грн. пені, 12 184,50 грн. 3% річних, 165 565,47 грн. інфляційних втрат.

Приймаючи рішення господарський суд, встановивши наявність боргу, здійснивши перерахунок інфляційних нарахувань та 3% річних, а також зменшивши суму пені на 50%, задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 254 158,20 грн. основного боргу, 38 504,18 грн. пені, 12 184,50 грн. 3% річних, 141 099,86 грн. інфляційних втрат, визнавши їх підтвердженими документально та нормами матеріального права, не спростованими відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком господарського суду з огляду на таке.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі-продажу, згідно якого, в силу ст. 655 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 Цивільного кодексу України).

Виникла за договором на постачання природного газу №2755/14-КП-32 від 31.01.2014 р. заборгованість в розмірі 254 158,20 грн. підтверджується актами прийому передачі обєму природного газу та не заперечується відповідачем.

Враховуючи наведене, а також відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження сплати відповідачем заборгованості за вказаним договором, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу за поставлений природний газ є законними та обґрунтованими, тому правомірно визнані судом першої інстанції такими, що підлягають задоволенню.

В позовній заяві ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просив стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасні розрахунки з урахуванням вимог статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів ст. 625 Цивільного кодексу України. боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, покупець зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, позивачем було нараховано пеню в сумі 77 008,26 грн. (а.с. 13-17).

Перевіривши правильність нарахування пені, суд першої інстанції вірно зазначив, що заявлена до стягнення сума пені в розмірі 77 008,26 грн. відповідає матеріалам справи та вимогам законодавства.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені на 50 %, дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про його задоволення, зменшивши розмір пені на 50 %, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

За приписами ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Оскільки статтями 233 Господарського суду України, 83 Господарського процесуального кодексу України не встановлено конкретних критеріїв, за наявності яких суд зменшує заявлені до стягнення суми штрафних санкцій у тому чи іншому обсязі, відтак відповідний висновок має узгоджуватись зі ст. 3 Цивільного кодексу України, якою визначено загальні засади цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, Кабінетом Міністрів України 18.06.2014 р. прийнята Постанова № 217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки".

На виконання вимог постанови № 217 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) кожного місяця приймаються постанови, якими затверджується на відповідний місяць реєстр нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання теплопостачальних і теплогенеруючих організацій.

КПТМ, в свою чергу, на виконання постанови № 217 відкрило поточні рахунки із спеціальним режимом використання куди надходять всі кошти від споживачів за послуги з теплопостачання та з якого банком відраховується ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в рахунок сплати боргу за спожитий газ відсоток коштів, встановлений вищевказаним реєстром.

Так, відповідно до п.141 реєстру нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання теплопостачальних і теплогенеруючих організацій (спеціальні рахунки) як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію, станом на листопад 2014 року, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.10.2014 р. за №211 відсоток перерахування коштів на користь позивача складав 68,98 %. В грудні 2014 року відсоток перерахування коштів на користь позивача дорівнював 65,72 % (згідно з п.202 Реєстру на грудень 2014 року, затвердженого постановою НКРЕКП від 27.11.2014 р. за № 409), в січні 70,58% (згідно з п.229 Реєстру на січень 2015 року, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.12.2014 р. за №1054).

Тобто, на рахунок позивача банком відраховується від 65,72% до 70,58% усіх надходжень від споживачів в рахунок сплати боргу за спожитий газ, в той час як тільки від 29.42% до 34,28% надходжень залишається підприємству відповідача для забезпечення його роботи по наданню послуг з централізованого опалення та на фінансові витрати, пов'язані з основною діяльністю в т.ч. на проведення ремонтних та аварійних робіт, виплату заробітної плати, сплачення податків та інших загальнообов'язкових платежів. Даний факт підтверджується переліком операцій по договору від 31.01.2014 р. за №2755/14-КП-32 на купівлю-продаж природного газу, що міститься в матеріалах справи.

Крім того, основний прибуток відповідача це оплата юридичними та фізичними особами послуг з теплопостачання, і станом на 31.03.2016 р. загальний борг споживачів перед відповідачем складає 32,379 млн. грн., а у звязку з систематичними неплатежами споживачів за надані послуги з теплопостачання, які повязані з інфляційними процесами в державі, відповідач знаходиться в тяжкому матеріальному становищі, має значну заборгованість перед своїми кредиторами та є збитковим (збиток складає 26,8 млн. грн.), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією балансу відповідача станом на 31.03.2016 р.

З огляду на наведене, в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин, якими підтверджується складне економічне становище підприємства відповідача, а також ступінь вини відповідача у виникненні спору, причини неналежного виконання зобов'язання та його тяжкий матеріальний стан, факт добровільного та систематичного виконання відповідачем своїх зобов'язань зі сплати коштів за поставлений позивачем природний газ, зважаючи на те, що порушення відповідачем зобов'язання не потягло за собою значних збитків для позивача, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пред'явленої позивачем до стягнення пені на 50%.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що розмір зменшеної пені не є співрозмірним в контексті інтересів сторін, а суд не обєктивно оцінив всі обставини у їх сукупності, не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що зменшена з 77 008,36 грн. до 38 504,18 грн. сума пені є адекватною відповідальністю за неналежне виконання відповідачем зобов'язань та є проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, а також засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов'язань.

Дослідивши наявні в матеріалах справи надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних нарахувань, колегія суддів вважає, що господарський суд правомірно визнав позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 12 184,50 грн. та інфляційних втрат в розмірі 141 099,86 грн. такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних у розмірі 24 465,61 грн., у звязку з безпідставністю їх нарахування, враховуючи наступне.

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 р. за №62-97р Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ та п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. за №01- 06/928/2012 Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Як вірно встановив місцевий господарський суд, позивачем було нараховано інфляційні втрати не тільки на суму основної заборгованості, а й на суму нарахованих інфляційних втрат за попередній період.

Однак, у відповідності до вимог чинного законодавства, інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК України, нараховуються лише на суму основного боргу, а тому нарахування інфляційних втрат на суму попередньо нарахованих інфляційних втрат за попередній періоди суперечить приписам частини 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2016 р. у справі №922/1332/16 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в звязку з чим, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2016 р. у справі №922/1332/16 залишити без змін.

Повна постанова підписана 20.07.2016 р.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Пелипенко Н.М.