ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р.Справа № 922/1487/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперський колос", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт-Схід", смт. Пісочин
про визнання недійсною частини договору
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1 довіреність б/н від 10.11.15р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперський колос" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт-Схід", в якій позивач просить визнати недійсними пункти 3.4., 5.3. та 5.5. договору №300402 поставки на умовах товарного кредиту, укладеного 30.04.2013р. між позивачем та відповідачем. Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача у судове засіданні не з'явився, свого повноважного представника не направив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали про порушення провадження у даній справі повноважному представнику позивача 20.05.2016р.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, про що надав 19.05.2016р. до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує та зазначає, що положення пунктів 3.4., 5.3., 5.5. укладеного між сторонами договору ніяким чином не суперечать цивільному та господарському законодавству, а волевиявлення директора ТОВ "Імперський колос" ОСОБА_2 змінилось після отримання ним товару, у зв'язку з обов'язком розрахуватись за отриманий товар та сплатити штрафні санкції.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

30.04.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперський колос" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравіт-Схід" (відповідачем) було укладено Договір №300401 поставки на умовах товарного кредиту, згідно п. 1.1. якого відповідач (кредитор) зобов'язався передати у власність позивача (позичальника) товар на умовах відстрочення його остаточної оплати до 01.10.2013р., а позивач зобов'язався прийняти товар, оплатити його вартість та вартість послуг з надання товарного кредиту та умовах, встановлених Договором.

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна товару, що поставляється кредитором позикодавцеві, фіксується сторонами у Специфікаціях до даного Договору та зазначається в товарних накладних та/або актах приймання-передачі товару.

Згідно п. 3.4. зазначеного договору, якщо на момент оплати позичальником товару комерційний курс долару США до валюти України (згідно даних ПУАТ "Фідобанк", м.Київ, МФО 300175) збільшиться більше, ніж на 2 (два) % (відносно комерційного курсу долару США до валюти України на дату отримання позичальником товару), сума грошових коштів, що підлягає перерахуванню кредитору, визначається за формулою: X2 = (Y2:Y1) x X1, де:

X1 - ціни, зазначені в товарних накладних та/або актах прийому-передачі товару на дату отримання позичальником товару;

Y1 - курс долару США до валюти України (згідно даних ПУАТ "Фідобанк", м.Київ, МФО 300175) на дату отримання позичальником товару;

Y2 - курс долару США до валюти України на момент оплати позичальником товару;

Х2 - підсумкова сума до сплати.

Відповідно до п. 5.3. договору, у випадку не оплати отриманого товару в строк, визначений пунктом 1.1. цього Договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 50 (п'ятдесят) % від вартості отриманого позичальником, але не оплаченого товару.

У пункті 5.5. договору визначено, що у випадку не оплати отриманого товару в строк, визначений п. 1.1. цього Договору, позичальник сплачує кредитору 30 (тридцять) % від простроченої суми.

Позивач вважає положення зазначених вище пунктів договору такими, що суперечать чинному законодавству України, та просить визнати їх недійсними

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що при укладенні спірного Договору в редакції відповідача були порушені приписи п. 1 Постанови Кабінету Міністрів від 18.12.1998р. № 1998 "Про удосконалення порядку формування цін", згідно якого формування, встановлення та застосування суб'єктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці. На думку позивача, відповідач не має правових підстав вимагати врахування змін курсу долару США при здійсненні оплати вартості товару, оскільки він не є виробником товару, що був поставлений за спірним Договором. Також позивач вважає, що під час формування ціни не можна визначати еквівалентом курс долару США, визначений комерційним банком, оскільки він може не відповідати офіційному курсу долару США до національної валюти України, який встановлює Національний банк України.

Крім того, позивач вважає штрафні санкції, встановлені пунктами 5.3., 5.5. договору для позичальника, непропорційно високими по відношенню до санкцій, передбачених у розділі 5 договору для кредитора.

Ретельно дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування своїх позицій у справі, з'ясувавши усі фактичні обставини справи та надавши їм правову кваліфікацію, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперський колос", виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3.3. договору, оплата за цим договором здійснюється позичальником у безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок кредитора в строк, установлений п. 1.1. даного Договору.

Статтею 533 Цивільного кодексу України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно умов п. 3.4. договору, якщо на момент сплати відповідачем товару курс долару США до валюти України збільшиться більш ніж на 2 відсотка (відносно комерційного курсу долару США до валюти України на дату отримання відповідачем товару), сума грошових коштів, що підлягає сплаті, визначається згідно відповідної формули, про що було зазначено вище.

Тобто, умовами договору встановлено інший порядок визначення курсу валюти - долару США, як грошового еквіваленту гривневої суми, яка підлягає оплаті за товар.

Ціна товару, що поставляється на умовах укладеного між сторонами договору, визначена у специфікаціях (додатках до Договору) у національній валюті - гривнях із зазначенням її грошового еквіваленту у доларах США.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність порушень вимог законодавства при укладенні договору в частині визначення ціни товару.

Що стосується штрафних санкцій, встановлених пунктами 5.3., 5.5. Договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як вбачається з п. 5.3. договору, у разі не сплати отриманого товару в термін визначений в п. 1.1. Договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 50% від вартості отриманого, але не сплаченого товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 4 ст. 232 ГК України, відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк.

У п. 5.5. договору сторони визначили, що в разі несплати за товар в термін, вказаний в п. 1.1. договору, позичальник сплачує кредитору 30% річних від простроченої суми.

Таким чином, укладаючи договір, сторони на свій розсуд визначили розмір та строки сплати штрафних санкцій (штрафу та процентів річних), що не суперечить вимогам діючого законодавства.

Договір поставки на умовах товарного кредиту № 250402 від 25.04.2013р. був підписаний обома сторонами, у тому числі директором ТОВ "Імперський колос" ОСОБА_2, що свідчить про погодження визначених у даному договорі умов оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не доведено невідповідності договору поставки на умовах товарного кредиту №300401 від 30.04.2013р. вимогам закону, не доведено, що договір був укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. З наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що цей договір був укладений з порушенням хоча б одною зі сторін господарської компетенції.

Таким чином, суд вважає недоречними посилання позивача на приписи ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, як на підставу визнання недійсним п. 3.4. договору.

До того ж позивач помилково застосовує приписи ч. 2 ст. 207 ГК України, обґрунтовуючи неправомірність положень пунктів 5.3. та 5.5. договору.

Так, відповідно до вищевказаної норми, недійсною може бути визнано нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Тобто, у даній нормі закону йдеться про санкції, які встановлюються у разі відмови сторін він договору.

Проте, як вбачається з умов договору №300401 від 30.04.2013р., у пунктах 5.3. та 5.5. встановлено відповідальність у вигляді штрафу та процентів річних у разі не оплати отриманого товару в строк, визначений у п. 1.1. договору, а не у разі відмови від договору.

Зі Специфікацій до договору вбачається, що товар поставлявся позивачу на протязі двох місяців та приймався позивачем, що не свідчить про відмову від договору, а тому посилання позивача на приписи ч. 2 ст. 207 ГК України є недоречними.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Імперський колос" у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними пунктів 3.4., 5.3., 5.5. договору поставки на умовах товарного кредиту №300401 від 30.04.2013р.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 12.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_3