ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

12 липня 2016 р. Справа № 902/451/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №1 від 28.03.2016р.;

відповідача: ОСОБА_2, довіреність №20 від 11.07.2016 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Продтранс" (вул. Заводська, 37-А, м. Чернівці, 58007)

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Барський комбікормовий завод" (вул. Залізнична, 4, с. Ялтушків, Барський район, Вінницька область, 23021; вул. Пролетарська, 6, офіс 1, м. Бар, Вінницька область, 2300)

про стягнення 261500 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Продтранс" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Барський комбікормовий завод" про стягнення 261500 грн.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 02.06.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/451/16 з призначенням її до розгляду.

11.07.2016 року до суду надійшла зустрічна позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Барський комбікормовий завод" до товариства з обмеженою відповідальністю "Продтранс" про визнання договору поворотної фінансової допомоги №2 від 30.09.2013р. недійсним, яку ухвалою суду від 12.07.2016р. повернуто без розгляду на підставі п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладенні в позові та поданні до суду докази.

Представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Продтранс" з огляду на їх необґрунтованість.

При цьому представником відповідача до початку розгляду справи по суті до суду подано заяву про відвід судді вих. №432 від 11.07.2016р. (вх. 06-72/26/2016 від 12.07.2016р.), яку судом відхилено, про що винесено відповідну ухвалу суду.

Крім того, представником відповідача до початку розгляду справи по суті в усному порядку заявлено клопотання про надання йому часу для можливості ознайомитися з ухвалою суду про повернення зустрічної позовної заяви без розгляду, яке судом відхилено з огляду на безпідставність, так як з моменту порушення провадження у даній справі (02.06.2016р.) у останнього було достатньо часу для того, щоб подати до суду належним чином процесуально оформлену зустрічну позовну заяву.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006р. зазначено, що у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Також представником відповідача в судовому засіданні подано клопотання вих. №433 від 12.07.2016р. про витребування у позивача ліцензії або інших дозвільних документів для здійснення фінансової діяльності в Україні, яке судом відхилено з огляду на його необґрунтованість та безпідставність, оскільки останнім недоведено яким чином зазначені докази повязані з підставами позову та предметом позовних вимог. До того ж дана діяльність не є ліцензійованою і сам відповідач підтвердив відсутність у нього ліцензії.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В період травня 2013р.- травня 2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Продтранс" (позикодавець, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Барський комбікормовий завод" (позичальник, відповідач) укладено ряд договорів поворотної фінансової допомоги, зокрема: №2 від 30.09.2013р., №5 від 21.05.2014р., №7 від 28.05.2014р., №15 від 29.08.2014р., №16 від 04.09.2014р., №17 від 10.09.2014р., №18 від 17.09.2014р., №21 від 22.09.2014р., №24 від 03.10.2014р., №25 від 10.10.2014р., №26 від 14.10.2014р., №28 від 17.10.2014р., №30 від 24.10.2014р., №31 від 29.10.2014р., №32 від 31.10.2014р., №35 від 06.11.2014р., №36 від 07.11.2014р., №40 від 05.12.2014р., №1 від 22.01.2015р., №2 від 06.02.2015р., №3 від 13.02.2015р., №9 від 24.04.2015р., №10 від 27.05.2015р. (Договори).

Відповідно до п. 1.1. Договорів позикодавець передає поворотну безвідсоткову фінансову допомогу позичальнику, а позичальник зобовязується повернути надану йому суму в повному обсязі на умовах та у визначений договором строк.

Згідно із п. 1.2. Договорів поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в розмірі, зокрема: згідно договору №2 від 30.09.2013р. в розмірі 50000 грн, згідно договору №5 від 21.05.2014р. в розмірі 4000 грн, згідно договору №7 від 28.05.2014р. в розмірі 15000 грн, згідно договору №15 від 29.08.2014р. в розмірі 15000 грн, згідно договору №16 від 04.09.2014р. в розмірі 25000 грн, згідно договору №17 від 10.09.2014р. в розмірі 20000 грн, згідно договору №18 від 17.09.2014р. в розмірі 10000 грн, згідно договору №21 від 22.09.2014р. в розмірі 15000 грн, згідно договору №24 від 03.10.2014р. в розмірі 20000 грн, згідно договору №25 від 10.10.2014р. в розмірі 3000 грн, згідно договору №26 від 14.10.2014р. в розмірі 2500 грн, згідно договору №28 від 17.10.2014р. в розмірі 5000 грн, згідно договору №30 від 24.10.2014р. в розмірі 5000 грн, згідно договору №31 від 29.10.2014р. в розмірі 5000 грн, згідно договору №32 від 31.10.2014р. в розмірі 5000 грн, згідно договору №35 від 06.11.2014р. в розмірі 7000 грн, згідно договору №36 від 07.11.2014р. в розмірі 5000 грн, згідно договору №40 від 05.12.2014р. в розмірі 5000 грн, згідно договору №1 від 22.01.2015р. в розмірі 34500 грн, згідно договору №2 від 06.02.2015р. в розмірі 5000 грн, згідно договору №3 від 13.02.2015р. в розмірі 1000 грн, згідно договору №9 від 24.04.2015р. в розмірі 4000 грн, згідно договору №10 від 27.05.2015р. в розмірі 500 грн.

Свої зобов'язання за договорами позивач виконав належним чином, надавши відповідачу поворотну фінансову допомогу в сумі 261500 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи виписками по рахунку позивача, поясненнями позивача та іншими матеріалами справи.

Відповідно до п. 2.2.1. Договорів позичальник зобовязується погасити надану поворотну фінансову допомогу не пізніше, зокрема: згідно договору №2 від 30.09.2013р. 29.09.2014р., згідно договору №5 від 21.05.2014р. 21.05.2015р., згідно договору №7 від 28.05.2014р. 28.05.2014р., згідно договору №15 від 29.08.2014р. 28.08.2015р., згідно договору №16 від 04.09.2014р. 03.09.2015р., згідно договору №17 від 10.09.2014р. 09.09.2015р., згідно договору №18 від 17.09.2014р. 16.09.2015р., згідно договору №21 від 22.09.2014р. 21.09.2015р., згідно договору №24 від 03.10.2014р. 02.10.2015р., згідно договору №25 від 10.10.2014р. 09.10.2015р., згідно договору №26 від 14.10.2014р. 13.10.2015р., згідно договору №28 від 17.10.2014р. 16.10.2015р., згідно договору №30 від 24.10.2014р. 23.10.2015р., згідно договору №31 від 29.10.2014р. 28.10.2015р., згідно договору №32 від 31.10.2014р. 30.10.2015р., згідно договору №35 від 06.11.2014р. 05.11.2015р., згідно договору №36 від 07.11.2014р. 06.11.2015р., згідно договору №40 від 05.12.2014р. 04.12.2015р., згідно договору №1 від 22.01.2015р. 21.01.2016р., згідно договору №2 від 06.02.2015р. 05.02.2016р., згідно договору №3 від 13.02.2015р. 12.02.2016р., згідно договору №9 від 24.04.2015р. 23.04.2016р., згідно договору №10 від 27.05.2015р. 26.05.2016р.

Однак, відповідач свої зобов'язання щодо повернення поворотної фінансової допомоги в строк, визначений п. 2.2.1. Договорів, не виконав, отриманні кошти не повернув, відтак у нього виникла заборгованість перед позивачем щодо повернення вказаних коштів в сумі 261500 грн.

В звязку невиконанням відповідачем умов вищевказаних договорів, позивачем направлялися на адресу ТОВ "Барський комбікормовий завод" претензія вих. №11 від 25.01.2016р. та досудова вимога №39 від 18.03.2016р. щодо повернення безвідсоткової фінансової допомоги в сумі 261500 грн, які останнім, як свідчать матеріали справи та стверджує представник позивача, залишені без виконання, наданні кошти відповідачем не повернуто.

Поряд з цим в матеріалах справи міститься акт звірки взаємних розрахунків сторін за період з 01.01.2013р. по 08.04.2016р.

Вказаним двостороннім актом звіряння взаєморозрахунків, підписаним уповноваженими представниками сторін, останні підтвердили наявну заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 261500 грн., що в свою чергу свідчить про визнання відповідачем факту існування заборгованості щодо повернення наданої йому суми коштів згідно вказаних вище договорів поворотної фінансової допомоги.

Не повернення коштів згідно умов договорів про поворотну фінансову допомогу в строки обумовлені ними в добровільному порядку спонукало позивача звернутись з позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором до суду.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст правовідносин, які склались між сторонами та характер взятих ними на себе зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договорів позики.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Як встановлено судом, відповідач в строки обумовлені п. 2.2.1. Договорів не повернув кошти позивачу. А відтак, виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 261500 грн правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч вище наведеному та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.4-3,4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 78, 82, 84, 85, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов задовольни повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Барський комбікормовий завод" (вул. Залізнична, 4, с. Ялтушків, Барський район, Вінницька область, 23021; вул. Пролетарська, 6, офіс 1, м. Бар, Вінницька область, 2300, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Продтранс" (вул. Заводська, 37-А, м. Чернівці, 58007, 7) 261500 грн боргу та 3922 грн 50 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18 липня 2016 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи