ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. Справа № 911/1636/16

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/1636/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», м. Боярка

про стягнення 4886,02 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 14-167 від 11.06.2014;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 1-8 від 14.01.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (відповідач) про стягнення з останнього 4886,02 грн., з яких 224,23 грн. штрафу, 3883,09 грн. пені, 777,66 грн. 3 % річних та 1,04 грн. інфляційних втрат, нарахованих у звязку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору про купівлю-продаж природного газу № 23-47-В від 30.03.2012.

Ухвалою суду від 18.05.2016 порушено провадження у справі № 911/1636/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 01.06.2016 розгляд справи, у звязку з неявкою в судове засідання представника відповідача та наданим останнім клопотанням, було відкладено.

В судових засідання 01.06.2016 та 22.06.2016 представником позивача підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

21.06.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 17.06.2016, в якому останній заперечує проти позову в частині заявлених позивачем до стягнення сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат, зокрема, періоду їх нарахування. Крім того, відповідач посилаючись на приписи статті 83 ГПК України, просить суд зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір пені, до 80 %.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

30.03.2012 між національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» правонаступником, якого є публічне акціонере товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (покупець) укладений Договір на купівлю-продаж природного газу № 23-47-В, відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2012 природний газ, а покупець зобовязується прийняти і оплатити природний газ, на умовах, визначених договором. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для забезпечення власних потреб обєктів, які знаходяться на балансі покупця.

Умовами п.п. 2.1 (в редакції Додаткової угоди № 2 від 06.07.2012), 3.6, 3.7 договору визначено, що продавець передає покупцеві у період з 01.02.2012 по 31.12.2012 газ в обсязі до 263,634 тис. куб. м, у тому числі по місяцях кварталів. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 6.1, 6.2 договору, оплата за газ здійснюється покупцем шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем пунктів 6.1, 6.2 умов цього договору покупець, крім суми заборгованості, зобовязується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Умовами п. 9.2 договору визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Пунктом 11.1. договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання, але не раніше 14 днів, з дня опублікування у державному офіційному друкованому видані з питань державних закупівель повідомлення про акцепт пропозицій за результатами застосування процедури закупівлі в одного учасника та поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.02.2012, і діє в частині поставки газу до 31.12.2012 року включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Так, на виконання умов договору, позивачем передано протягом березня червня 2012, серпня 2012, а відповідачем прийнято природний газ, на загальну суму 968769,29 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу за березень 2012 на суму 662928,88 грн., за квітень 2012 - 302676,04 грн., за травень 2012 - 2116,98 грн., за червень 2012 - 529,24 грн., за серпень 2012 - 518,15 грн.

Вказані акти підписані зі сторони позивача і відповідача та скріплені печатками юридичних осіб.

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобовязань, у встановлений договором строк не здійснив оплату переданого позивачем газу, проте, як остаточний розрахунок здійснив вже з простроченням встановленого строку.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобовязання за договором, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 777,66 грн., нараховані позивачем від сум заборгованості по кожному акту окремо, а також інфляційні втрати у розмірі 1,04 грн., нараховані від суми заборгованості по акту за серпень 2012.

Розглянувши вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З постанови Вищого господарський суду України від 30.07.2014 року у справі № 910/23600/13 вбачається, що період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб'єкта господарських відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочинну змісту зобов'язання. У свою чергу, день належного виконання зобов'язання не є днем його прострочення, оскільки суб'єкт господарських відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов'язання (ст. 599 ЦК України).

Аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 16.09.2014 у справі № 904/2096/14 (номер ЄДРСР 40479122), від 02.07.2014 р. у справі № 910/21901/13 (номер ЄДРСР 39630850) за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України», де вказано, що таке обмеження стосується і процентів річних, які нараховуються кредитором відповідно до ст. 625 ЦК України.

Таким чином, суд зазначає, що в розрахунок 3 % річних, позивачем безпідставно включений до періоду прострочення, день сплати заборгованості, а отже за вірним розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у сумі - 700,16 грн., розраховані судом за вірно взятий період, не включаючи день сплати відповідачем сум заборгованості, а саме:

- по акту за березень 2012

662928,88 грн. (20.04.2012 - 26.04.2012) = 381,41 грн.

38,93 (27.04.2012 30.05.2012) = 0,11 грн.

- по акту за квітень 2012

302676,04 грн. (20.05.2012 - 30.05.2012) = 273,65 грн.

- по акту за травень 2012

2116,98 грн. (20.06.2012 - 24.12.2012) = 32,71 грн.

- по акту за червень 2012

529,24 грн. (20.07.2012 - 24.12.2012) = 6,87 грн.

- по акту за серпень 2012

518,15 грн. (20.08.2012 - 24.12.2012) = 5,41 грн.

Крім того, судом здійснений розрахунок, заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат та встановлено.

Відповідно до п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» та листа Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Таким чином, враховуючи, що позивачем вірно зазначений період нарахування інфляційних втрат, який взятий останнім в середньому за місяць, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1,04 грн. інфляційних втрат визнаються судом та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, на підставі п. 7.2 договору, просить суд стягнути з відповідача 224,23 грн. штрафу, нарахованого за прострочення платежів, понад 30 днів, у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу, та 3883,09 грн. пені, нарахованої на суму заборгованості по кожному акту окремо.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Здійснивши розрахунок заявленого позивачем до стягнення розміру штрафу - 224,23 грн., суд приходить до висновку щодо задоволення зазначеної вимоги за розрахунком позивача, який міститься в матеріалах справи та є арифметично вірним.

Проте, врахувавши п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, судом, з урахуванням вірного періоду прострочення зобовязань, здійснений розрахунок пені, згідно з яким з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 3491,26 грн., розрахована по кожному акту окремо, а саме:

- по акту за березень 2012

662928,88 грн. (20.04.2012 - 26.04.2012) = 1901,85 грн.

38,93 (27.04.2012 30.05.2012) = 0,54 грн.

- по акту за квітень 2012

302676,04 грн. (20.05.2012 - 30.05.2012) = 1364,52 грн.

- по акту за травень 2012

2116,98 грн. (20.06.2012 - 24.12.2012) = 163,11 грн.

- по акту за червень 2012

529,24 грн. (20.07.2012 - 24.12.2012) = 34,27 грн.

- по акту за серпень 2012

518,15 грн. (20.08.2012 - 24.12.2012) = 26,97 грн.

21.06.2016 через канцелярію суду відповідачем наданий відзив на позов, в якому останній, в порядку ст. 83 ГПК України, просить суд зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір пені, на 80 %.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу та пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування свого відзиву відповідачем надані баланс, станом на 01.01.2013, консолідовані баланси (звіти про фінансовий стан), станом на 31.12.2013, 31.12.2014, 30.09.2015, консолідовані звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за 2013, 2014 роки , 9 місяців 2015 року, довідка про дебіторську заборгованість споживачів природного газу перед відповідачем, станом на 01.06.2016.

Таким чином, відповідачем, належними та допустимими доказами у розумінні ст. 34 ГПК України, доведено суду наявність у спірному правовідношенні виняткових випадків, які є підставою для зменшення нарахованої позивачем пені.

Проте, беручи до уваги наведе вище, виходячи з інтересів обох сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача про зменшення розміру нарахованої позивачем пені, та приходить до висновку про її часткове задоволення, та вважає за доцільне зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню, до 50 %, що становить 1745,63 грн.

Враховуючи наведе вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 4 п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Таким чином, судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам, а в частині зменшеного розміру пені - на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (08150, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Шевченка, 178, ) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 700 (сімсот) грн. 16 коп. 3 % річних, 1 (одну) грн. 04 коп. інфляційних втрат, 224 (двісті двадцять чотири) грн. 23 грн. штрафу, 1 745 (одну тисячу сімсот сорок пять) грн. 63 коп. пені та 1 245 (одну тисячу двісті сорок пять) грн. 63 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 02.07.2016.

Суддя О.О. Христенко