КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р. Справа№ 910/700/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: Давидюк О.В. - дов. від 09.06.2016 року № 33

від відповідача: Гаркавенко С.В. - дов. від 11.11.2015 року № 91/2015/11/11-3

від третьої особи 1: Лєгостаєв І.В. - дов. від 12.01.2016 року № 08-Д

від третьої особи 2: Науменко С.В. - дов. від 05.01.2016 року № 02-65

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Київенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 року

у справі № 910/700/16 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Комунального підприємства „Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації (м. Київ)

до Публічного акціонерного товариства „Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу „Енергозбут Київенерго" (м. Київ)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

1. Комунальний концерн „Центр комунального сервісу" (м. Київ)

2. Комунальне підприємство „Головний інформаційно-обчислювальний центр" (м. Київ)

про повернення надмірно сплачених коштів

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Комунальне підприємство „Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації з позовом до Публічного акціонерного товариства „Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу „Енергозбут Київенерго" про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу з урахуванням 3% річних в розмірі 185 200 грн. 16 коп.

Ухвалою від 17.03.2016 року господарський суд міста Києва залучив до участі у справі № 910/700/16 третю особу 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальний концерн „Центр комунального сервісу" та третю особу 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне підприємство „Головний інформаційно-обчислювальний центр".

Рішенням від 04.04.2016 року господарський суд міста Києва позов задовольнив частково. Стягнув з ПАТ „Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу „Енергозбут Київенерго" на користь Комунального підприємства „Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації суму надмірно сплачених коштів у розмірі 180 677 грн. 88 коп., судові витрати у розмірі 2 710 грн. 17 коп. В іншій частині позову відмовив.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ПАТ „Київенерго" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з клопотанням про відновлення пропущеного процесуального строку та з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 року у справі № 910/700/16 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у позовних вимогах повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2016 року ПАТ „Київенерго" було відновлено строк на апеляційне оскарження, його апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегією судів в складі: головуючий суддя Гаврилюк О.М, судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М. та призначено справу до розгляду.

В зв'язку з перебуванням судді учасника колегії Коротун О.М. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.06.2016 року було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Гончаров С.А., Майданевич А.Г.

В судовому засіданні 07.07.2016 року представник відповідача заявив клопотання про призначення судової економічної експертизи, яке після обговорення судова колегія відхилила, оскільки відповідно до ст. 41 ГПК України судова експертиза призначається для роз'яснення питань, що потребують спеціальних знань. Колегія суддів дійшла висновку, що визначення розміру надмірно сплачених коштів не потребує спеціальних знань, а тому призначення судової експертизи є недоречним.

В судовому засіданні 07.07.2016 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги. Представники позивача та третьої особи проти вимог апеляційної скарги заперечували, проте правом, наданим ст. 96 ГПК України, не скористалися та відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Представник третьої особи 2 повідомив суду, що не визначився зі своїм відношенням до апеляційної скарги.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначає, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 28.10.2010 року між Акціонерною енергопостачальною компанією „Київенерго" (відповідно до Статуту ПАТ „Київенерго" змінено найменування на Публічне акціонерне товариство „Київенерго") в особі Структурного відокремленого підрозділу „Енергозбут Київенерго" (постачальник) та Комунальним підприємством „Грушківське" (споживач) укладений договір № 8614035 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Відповідно до п. 1.1 договору від 28.10.2010 року № 8614035 постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Відповідно до пункту 2.2.1 договору від 28.10.2010 року № 8614035 постачальник зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року, згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1.

Відповідно до додатків № 6, № 7 до договору постачання теплової енергії у вигляді гарячої води та для гарячого водопостачання за договором від 28.10.2010 року № 8614035 здійснювалось за адресами Чугуївський провулок, 13А, 13.

Постачальник, у відповідності до п. 2.2.2 договору від 28.10.2010 року № 8614035 зобов'язаний щомісячно оформляти для споживача величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в Гігакалоріях (облікову картку) та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період ( місяць); рахунок-фактуру, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок; акт звіряння розрахунків; податкові накладні (платнику податку); акт приймання-передавання товарної продукції.

Згідно із пунктом 2.3.1 договору від 28.10.2010 року № 8614035 споживач зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Пунктом 2.3.5 договору від 28.10.2010 року № 8614035 передбачено, що споживач зобов'язується забезпечити своєчасне надходження коштів на рахунок постачальника або транзитний рахунок Головного інформаційного обчислювального центру (ГІОЦ) КМДА від мешканців за спожиту теплову енергію.

Згідно із договором від 28.10.2010 року № 8614035 за період з 01.05.2014 року по 01.07.2014 року за постачання теплової енергії відповідачем було нараховано 17 675 грн. 14 коп., проте, як вказує позивач, за вказаний період у КП ДГрушківське" за договором виникла переплата в розмірі 180 677 грн. 88 коп.

Позивач звернувся до відповідача із претензією від 21.01.2015 олку вих. № 99/48 про повернення надмірно сплачених коштів на загальну суму 10 837 684 грн. 20 коп., в тому числі за договором від 28.10.2010 року № 8614035.

Відповідач у листі від 20.02.2015 року вих. № 93/12/1009 повідомив, що у зв'язку із проведенням реформи в сфері житлово-комунального господарства у місті Києві, відповідач позбавлений можливості здійснити повернення позивачу коштів у розмірі 10 837 684 грн. 20 коп.

10.11.2015 року сторонами складено акт звірки взаєморозрахунків за теплову енергію за договором від 28.10.2010 року № 8614035 станом на 01.11.2015 року, згідно із яким сума надмірно сплачених коштів становить 180 677 грн. 88 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України „Про теплопостачання" від 02.06.2005 року № 2633-IV споживач теплової енергії має право на отримання перерахунку за спожиту теплову енергію з урахуванням здійсненого авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

В свою чергу, теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов'язані згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України „Про теплопостачання" здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

З наявних у матеріалах справи актів приймання-передавання товарної продукції від 31.05.2014 року № 05/2014-8614035, від 30.06.2014 року № 06/2014-8614035, від 31.07.2014 року № 07/2014-8614035 вбачається, що відповідачем було здійснено нарахування за поставлену продукцію (теплову енергію) за договором № 8614035 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 28.10.2010 року у розмірі 11 945 грн. 35 коп. за травень 2014 року, у розмірі 4 930 грн. 18 коп. за червень 2014 року та у розмірі 799 грн. 61 коп. за липень 2014 року.

В підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем надані Акти звірки взаєморозрахунків за теплову енергію за договором від 28.10.2010 року № 8614035 у період з грудня 2013 року по листопад 2015 року.

З Акту від 30.04.2014 року вбачається, що заборгованість позивача за теплову енергію на 01.04.2014 року становила 34 251 грн. 67 коп.; спожито теплової енергії на суму 18 721 грн. 91 коп.; сплачено відповідачу - 54 988 грн. 89 коп.; розмір надлишку (переплати) - 2 015 грн. 31 коп.

Згідно з Актом від 10.06.2014 року розмір спожитої теплової енергії становить 11 945 грн. 35 коп.; сплачено відповідачу - 40 522 грн. 91 коп.; розмір надлишку (переплати) - 30 592 грн. 87 коп.

Відповідно до Акту від 30.06.2014 року розмір спожитої теплової енергії становить 4 930 грн. 18 коп.; сплачено відповідачу - 71 541 грн. 60 коп., з яких 36 315 грн. 18 коп. - кошти по субсидіях за спожиту теплову енергію у червні 2014 року; розмір надлишку (переплати) - 97 204 грн. 29 коп.

В Акті від 18.08.2014 року відображено, що розмір спожитої теплової енергії становить 799 грн. 61 коп.; сплачено відповідачу - 31 532 грн. 11 коп.; розмір надлишку (переплати) - 127 936 грн. 79 коп.

В Акті від 31.08.2014 року сторони визначили, що розмір спожитої теплової енергії становить 0,00 грн.; сплачено відповідачу - 79 804 грн. 99 коп., з яких 61 384 грн. 12 коп. - кошти по субсидіях за спожиту теплову енергію у серпні 2014 року; розмір надлишку (переплати) - 207 741 грн. 78 коп., з урахуванням попередніх оплат.

За Актом від 30.09.2014 року розмір спожитої теплової енергії становить 0,00 грн.; сплачено відповідачу - 1 235 грн. 89 коп.; розмір надлишку (переплати) - 208 977 грн. 67 коп., з урахуванням попередніх оплат.

Як вбачається з Акту від 31.12.2014 року відповідачем здійснено вирахування у розмірі 28 481 грн. 71 коп., у зв'язку із чим, розмір надлишку (переплати) - 180 495 грн. 96 коп.

З урахуванням зарахованих коштів по субсидіях за спожиту теплову енергію у лютому 2015 року та сплаченої відповідачу суми коштів у розмірі 156 грн. 57 коп., розмір надлишку (переплати) згідно із актами від 28.02.2015 року та 31.03.2015 року становить 180 677 грн. 88 коп.

Факт перерахування відповідачу коштів по субсидіях за спожиту теплову енергію у червні 2014 року у розмірі 36 315 грн. 18 коп., у серпні 2014 року у розмірі 61 384 грн. 12 коп., у лютому 2015 року у розмірі 25 грн. 35 коп. підтверджується листом Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.12.2014 року вих. № 260-6644/33, переліками організацій Солом'янського району м. Києва, яким перераховано кошти по субсидіях за спожиту теплову енергію в ПАТ „Київенерго" від 10.06.2014 року № 111, від 08.08.2014 року № 161, від 16.02.2016 року № 35, довідками про фінансування пільг та субсидій по КП „Грушківське" та актами звірки розрахунків за теплову енергію по наданих населенню субсидіях станом на 01.07.2014 року, 01.09.2014 року, 01.01.2015 року, 01.03.2015 року.

У відповідності до договору від 28.10.2010 року № 8614035 сторони погодили, що відповідач зобов'язаний щомісячно оформляти для позивача акт звіряння розрахунків.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що сума надмірно сплачених коштів за договором від 28.10.2010 року № 8614035 у розмірі 180 677 грн. 88 коп. підтверджена сторонами в Актах від 30.04.2015 року, від 30.06.2015 року, від 31.08.2015 року, від 30.09.2015 року, в Актах звіряння розрахунків за теплову енергію станом на 01.08.2015 року, 01.11.2015 року та 01.02.2016 року.

Акти звірки взаєморозрахунків за теплову енергію за договором від 28.10.2010 року № 8614035 у період з грудня 2013 року по листопад 2015 року та акти звіряння розрахунків за теплову енергію станом на 01.08.2015 року, 01.11.2015 року та 01.02.2016 року, які складені, підписані позивачем і відповідачем та засвідчені печатками підприємств, правомірно оцінені судом як докази, що підтверджують факт наявності надмірно сплачених позивачем коштів за договором від 28.10.2010 року № 8614035 у розмірі 180 677 грн. 88 коп.

Відповідачем не надано суду жодних доказів у спростування відображених в актах звірки взаєморозрахунків відомостей та сум надмірно сплачених коштів за договором.

Також, під час розгляду справи позивачем в підтвердження здійснення оплат за №8614035 від 28.10.2010 було надано відомості розщеплення оплат (форма 5.1. КП „ГІОЦ") за травень - вересень 2014 року та за березень 2015 року.

У наданих позивачем зведених відомостях розщеплення оплат (форма 5.1. КП „ГІОЦ") було зазначено суми оплат, які не у повній мірі відповідають сумам, що відображені сторонами в актах звіряння, а саме:

сума зарахованих на рахунок відповідача коштів, сплачених за договором від 28.10.2010 року № 8614035 в травні 2014 року становила 40 552 грн. 89 коп., в той час, як в акті від 10.06.2014 року визначено 40 522 грн. 91 коп.

в червні 2014 року - 35 226 грн. 43 коп., а в акті від 30.06.2014 року за вирахуванням суми субсидії сума оплати становить 35 226 грн. 42 коп.

в липні 2014 року - 31 532 грн. 09 коп., а в акті від 18.08.2014 року - 31 532 грн. 11 коп.,

в серпні 2014 року - 18 420 грн. 86 коп., а в акті від 31.08.2014 року за вирахуванням суми субсидії сума оплати становить 18 420 грн. 87 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки, акти звірки взаєморозрахунків складались та підписувались сторонами після документальної перевірки вартості поставленої теплової енергії за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 28.10.2010 року № 8614035, перевірки розміру коштів, які надійшли на рахунок відповідача за вказаним договором та розміру перерахованих відповідачу сум субсидій, то мають бути прийняті погоджені сторонами відомості, що відображені в актах звірки взаєморозрахунків та відповідні суми вартості послуг і зарахованих на рахунок ПАТ „Київенерго" оплат та пільг. Таким чином, сума надмірно сплачених коштів за договором становить 180 677 грн. 88 коп.

Також місцевим господарським судом вірно зазначено, що посилання представника відповідача на те, що відповідно до дислокації до договору про надання послуг від 02.01.2009 року № 1847, укладеного між КП „Головний інформаційно-обчислювальний центр" та КП „Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Солом'янського району у м. Києві" вказано будинки за адресами: Чугуївський провулок, 13А, 19А, 10, 12, 15, 17, 13, в які ПАТ „Київенерго" здійснює надання послуг за договором, в той час, як за договором від 28.10.2010 року № 8614035 постачання теплової енергії здійснювалось лише за адресами Чугуївський провулок, 13А, 13, не спростовують обставин викладених у позові, оскільки, у дислокації було визначено, що постачання за відповідними адресами здійснюється на підставі договору від 28.10.2010 року № 8614035, за яким розмір надмірно сплачених коштів документально доведений, а документи, які б свідчили про те, що оплата здійснювалась окремо за кожним будинком, а не за договором в загальному, у суду відсутні. Крім того, матеріали справи не містять та відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що сума 180 677 грн. 88 коп. сплачена за договором від 28.10.2010 року № 8614035 не являється надмірно сплаченими коштами та відноситься до суми нарахованих коштів за надані послуги по іншим будинкам.

Також місцевим господарським судом було правомірно визнано безпідставними доводи відповідача про те, що КП „Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації не є належним позивачем у справі, оскільки відповідно до рішення Київської міської ради від 14.05.2015 року № 467/1331 створено Комунальний концерн „Центр комунального сервісу", до складу якого ввійшло Комунальне підприємство „Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно із ч. 5 ст. 120 Господарського кодексу України концерном визнається статутне об'єднання підприємств, а також інших організацій, на основі їх фінансової залежності від одного або групи учасників об'єднання, з централізацією функцій науково-технічного і виробничого розвитку, інвестиційної, фінансової, зовнішньоекономічної та іншої діяльності. Учасники концерну наділяють його частиною своїх повноважень, у тому числі правом представляти їх інтереси у відносинах з органами влади, іншими підприємствами та організаціями. Учасники концерну не можуть бути одночасно учасниками іншого концерну.

Ч. 1 ст. 121 ГК України визначено, що підприємства - учасники об'єднання підприємств зберігають статус юридичної особи незалежно від організаційно-правової форми об'єднання, і на них поширюються положення цього Кодексу та інших законів щодо регулювання діяльності підприємств.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 ГК України об'єднання підприємств не відповідає за зобов'язаннями його учасників, а підприємства-учасники не відповідають за зобов'язаннями об'єднання, якщо інше не передбачено установчим договором або статутом об'єднання.

Згідно із Статутом КП „Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, підприємство є самостійним господарюючим суб'єктом та відповідає за своїми зобов'язаннями відповідно до чинного законодавства України.

Враховуючи вищенаведені положення Господарського кодексу України, Статуту КП „Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації та оскільки, спірні правовідносини виникли за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 28.10.2010 року № 8614035, стороною якого є позивач у справі, то Комунальне підприємство „Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві, є самостійною юридичною особою та належним позивачем у даній справі.

Крім того, згідно із рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 позивача було зобов'язано передати Комунальному підприємству „Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" житловий фонд, який був переданий до сфери управління Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у нього на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на його балансі станом на 01.08.2014 року, що жодним чином не свідчить про передання позивачем своїх прав та обов'язків за договором вказаному підприємству.

Позивач просив суд стягнути на свою користь 3% річних в розмірі 4 522 грн. 28 коп. за період з 01.05.2014 року до 31.10.2015 року на підставі ст.ст. 536 та 625 ЦК України.

Згідно зі ст.. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

В п. 6 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року № 14 зазначено, що проценти річних, про які йдеться у ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, ст.ст. 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст. 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання. Якщо договором або чинним законодавством не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами, то припис ч. 2 ст. 625 ЦК України може бути застосований господарським судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору (п. 1.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Враховуючи те, що у даному випадку договором від 28.10.2010 року № 8614035 не встановлено розмір процентів за користування чужими коштами, та обов'язок відповідача з повернення суми 180 677 грн. 88 коп. виник у зв'язку із надмірною оплатою за договором, а не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань за договором, то місцевий госопдарсьеийц суд дійшов вірного висновку, що правові підстави для стягнення 3% річних відсутні, в позові про стягнення 3% річних має бути відмовлено .

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги КП „Грушківське" до ПАТ „Київенерго" в особі СВП „Енергозбут Київенерго" є частково обґрунтованими і доведеними та правомірно були задоволені місцевим господарським судом в частині стягнення 180 677 грн. 88 коп. надмірно сплачених коштів.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Київенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 року у справі № 910/700/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 року у справі № 910/700/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/700/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді С.А. Гончаров

А.Г. Майданевич