РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2016Справа №910/5885/16

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доПублічного акціонерного товариства «Фідобанк»
третя особа -Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс»
провизнання припиненою застави

СуддяСташків Р.Б.

Представники:
від позивача - Плецька Ю.В. (арбітражний керуючий);
від відповідача - Запорожцев В.В. (представник за довіреністю);
від третьої особи -не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

У березні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач або Підприємець) звернулася до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - відповідач або Банк) про визнання припиненою з 30.10.2013 застави рухомого майна, переданого Підприємцем Банку на підставі договору застави № 105-г/06/02 від 15.12.2006 (далі - Договір застави).

Позовні вимоги мотивовані тим, що Підприємця було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру в межах якої було реалізовано майно, яке було предметом застави за вищевказаним договором. Позивач зазначає, що Банком були погоджені умови та порядок проведення публічних торгів (аукціону) з реалізації переданого в заставу майна. У період з 15.10.2013 по 30.10.2013 відбулися торги з реалізації заставного рухомого майна банкрута та 30.10.2013 з покупцем були укладені відповідні договори купівлі-продажу заставного майна, і останнє за актами приймання-передачі було передано у володіння покупця - переможця аукціону. Таким чином, позивач вважає, що застава за Договором застави в силу приписів частини 1 статті 593 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини 1 статті 28 Закону України «Про заставу» припинилась з реалізацією цього майна в межах ліквідаційної процедури у справі про банкрутство Підприємця.

Обгрунтовуючи наявність порушеного права, позивач послався на те, що підставою для звернення до суду із цим позовом слугувала наявність спору щодо черговості задоволення вимог правонаступника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» (далі - ФК «Глобал Фінанс») у справі про банкрутство Підприємця. Позивач зазначає, що спір щодо припинення застави рухомого майна банкрута не дає можливості визначити черговість задоволення вимог нового кредитора, чим порушує права банкрута-Підприємця.

Позивачем 26.05.2016 через канцелярію суду було подано заяву про зміну (доповнення) підстав позову, відповідно до якої позивач додатково зазначив, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2009 у цивільній справі № 2-764/09 за позовом Акціонерного банку «Факторіал-Банк (правопопередник Банку) до ОСОБА_1, ОСОБА_6 та Приватного підприємства «Ритом-пром» про стягнення суми боргу, позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, а саме: розірвано договір про надання відновлювальної кредитної лінії №105-г/06 від 15.12.2006 (далі - Кредитний договір), виконання за яким забезпечувалось у т.ч. і Договором застави; стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_6 та Приватного підприємства «Ритом-пром» заборгованість за зазначеним Кредитним договором у розмірі 260456,69 грн., а також понесені судові витрати.

Тому, позивач вважає, що на підставі частини 2 статті 653 ЦК України зобов'язання за Договором застави також були припинені в зв'язку із розірванням Кредитного договору.

Відповідач позов не визнав. Свої заперечення мотивував тим, що в процедурі ліквідації Підприємця в 2013 році відбулася реалізація лише частини заставного майна (16 одиниць), яке перебувало в заставі за Договором застави та згідно із додатком №1 до нього, у заставу було передано 22 одиниці. Оскільки норми Закону України «Про заставу» встановлюють перелік підстав припинення застави, зокрема, реалізація предмета застави або примусовий продаж заставленого майна, вважати часткову реалізацію заставного обладнання в якості підстав для припинення загалом правочину застави є не законним.

Ухвалою суду від 20.04.2016 залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ФК «Глобал Фінанс».

Третя особа у судові засідання не з'являлась, письмових пояснень щодо суті спору через канцелярію суду не подавала.

Відповідачем 05.07.2016 через канцелярію суду подано клопотання про припинення провадження у справі на підставі статті 16, частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та направлення справи за підсудністю до Господарського суду Запорізької області для подальшого її розгляду у межах справи № 26/5009/5608/11 про банкрутство Підприємця.

Вказане клопотання мотивовано посиланням на положення пункту 4 статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та частини 9 статті 16 ГПК України, відповідно до яких усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Позивач проти заявленого клопотання заперечив, та зазначив, що предмет спору у даній господарській справі жодним чином не пов'язаний із визнанням будь-яких правочинів недійсними і не є майновим спором до боржника, а отже не підпадає до виключної підсудності, і може розглядатися окремо від справи про банкрутство Підприємця.

Розглянувши в судовому засіданні вказане клопотання, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки предмет спору в даній справі не підпадає під предмет спорів, які підлягають розгляду у виключній підсудності в справі про банкрутство боржника.

У судовому засіданні 06.07.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав, а представник відповідача - заперечив, з підстав викладених вище.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

15.12.2006 з метою забезпечення виконання Підприємцем зобов'язань за Кредитним договором між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» (правопопередник Банку) та Підприємцем було укладено Договір застави, згідно з додатком № 1 до якого у заставу Банку було передано 22 одиниці рухомого майна.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 28.09.2011 у справі №26/5009/5608/11 Підприємця визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Плецьку Юлію Вікторівну.

У справі про банкрутство Підприємця кредиторські вимоги Банку були визнані на суму 263091,25 грн., та були включені до реєстру вимог кредиторів до третьої черги задоволення, оскільки були забезпеченні заставою, що підтверджується повідомленням ліквідатора банкрута №25/11-4 від 25.11.2011.

Під час ліквідаційної процедури відбулася реалізація частини заставного майна у кількості 16 одиниць, за результатами якої 10.10.2013 було укладено один, а 30.10.2013 п'ятнадцять договорів купівлі-продажу майна підприємця-банкрута. Покупцем виступила одна особа - ОСОБА_7, який на підставі актів приймання-передачі 14.11.2013 отримав куплене заставне майно у кількості 16 одиниць.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, наявними у матеріалах справи копіями постанови Господарського суду Запорізької області, вищевказаних договорів та актів приймання-передачі.

З матеріалів справи також слідує, що 17.07.2009 заочним рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-764/09 (за позовом Акціонерного банку «Факторіал-Банк (правопопередник Банку) до ОСОБА_1, ОСОБА_6 та Приватного підприємства «Ритом-пром» про стягнення боргу) задоволені вимоги Банку, розірвано Кредитний договір, виконання за яким забезпечувалось у т.ч. і Договором застави, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_6 та Приватного підприємства «Ритом-пром» заборгованість за зазначеним Кредитним договором у розмірі 260456,69 грн., а також понесені судові витрати.

Судом також встановлено, що на підставі ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 12.10.2015 у справі № 26/5009/5608/11 (про банкрутство Підприємця) було замінено кредитора Банк на його правонаступника ФК «Глобал Фінанс».

За таких обставин справи позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених вище норм дає змогу для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15).

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 29.06.2016 у справі № 6-370цс16, зазначено, що з урахуванням норм частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Досліджуючи питання порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів Підприємця, судом встановлено наступне.

За твердженням позивача, підставою для звернення до суду із цим позовом слугує наявність спору щодо черговості задоволення вимог правонаступника відповідача - ФК «Глобал Фінанс» у справі про банкрутство Підприємця. Позивач зазначає, що спір щодо припинення застави рухомого майна банкрута не дає можливості визначити черговість задоволення вимог нового кредитора.

Таким чином, пред'явлення даного позову в такому вигляді спрямовано на збір доказів (встановлення певного факту) в іншій господарській справі про банкрутство Підприємця, що не відповідає вимогам статті 1 ГПК України щодо права на звернення до господарського суду.

Спір про визначення черговості задоволення вимог кредиторів повинен розглядатися саме у справі про банкрутство Підприємця, а не в окремому проваджені.

Зазначений у пункті 7 частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту як припинення правовідношення передбачає, що заінтересованою особою, яка має право порушувати питання про визнання застави припиненою з підстав викладених у позовній заяві є власник заставного майна (у даному разі покупець, якщо невизнання припинення застави перешкоджає йому в користуванні цим майном), а не позивач як банкрут, майно якого було продано з метою погашення забезпечених вимог кредиторів.

Крім того, кредитором у спірному зобов'язання з 12.10.2015 (на підставі ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 12.10.2015 у справі № 26/5009/5608/11) стало ФК «Глобал Фінанс», і саме останнє може не визнавати чиїсь права щодо припинення спірної застави. Із зазначеної дати Банк перестав бути кредитором у спірному зобов'язанні й не може порушувати права позивача.

Враховуючи викладене у позові відповідно до вимог статті 16 ЦК України слід відмовити з цих підстав.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду позові та відзиві, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на позивача та йому не відшкодовується.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85, 111-28 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.07.2016

СуддяСташків Р.Б.