РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2016Справа №910/12859/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Цукрове"
доАграрного Фонду
простягнення 6627315,45 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивачане з'явився
від відповідачаДелявська Г.М. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Цукрове" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Аграрного Фонду 6627315,45 грн., з яких: 4583750,00 грн. основної заборгованості за договором складського зберігання цукру №2-ц від 22.06.2012, 151637,24 грн. 3% річних та 1891928,21 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині розрахунків за надані позивачем послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/12859/15 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукрове" залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2016 ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 скасовано, а матеріали справи №910/12859/15 повернуто Господарському суду міста Києва для розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2016 призначено справу №910/12859/15 до розгляду на 21.06.2016.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 21.06.2016 не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Про проведення судового засідання був повідомлений належним чином. 13.06.2016 через канцелярію Господарського суду міста Києва подав клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, мотивоване тим, що право вимоги заявленої до стягнення суми заборгованості було відступлено на підставі договору №17-01/16 від 21.03.2016 новому кредитору - ПАТ "Аграрний фонд".

Відповідно до п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як зазначено в п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Наведені позивачем обставини щодо укладення між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (новий кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Цукрове" (первісний кредитор) та Державною спеціалізованою бюджетною установою Аграрний фонд (боржник) договору №17-01/16 про відступлення права вимоги від 21.03.2016 можуть свідчити лише про заміну кредитора у зобов'язанні щодо оплати наданих на підставі договору зберігання послуг, однак, не свідчать про відсутність предмету спору у даній справі в розумінні ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, клопотання позивача про припинення провадження у справі судом відхилено.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав суду пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 21.06.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.06.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Цукрове" (зберігач, позивач) та Аграрним фондом (поклажодавець, відповідач) укладено договір складського зберігання цукру № 2ц (далі - договір) та додатковий договір до нього від 31.12.2013, відповідно до умов яких поклажодавець передає, а зберігач приймає цукор-пісок буряковий на відповідальне відокремлене зберігання згідно ДСТУ 4245:2003 за фактичною вагою в кількості 19300 тонн, якість якого відповідає ДСТУ 4623:2006, упакованого (масою нетто 50,00 кг) в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, у кількості 386000 шт. (п.1.1), прийняття цукру на зберігання та видача його поклажодавцю посвідчується актом передавання-приймання та посвідчення про якість, які є невід'ємною частиною цього договору (п.1.2), тариф за надання послуг по зберіганню становить 12,50 грн. за 1 тонну в місяць з урахуванням ПДВ (п.4.2), поклажодавець щомісячно (за звітний місяць у строк до 15 числа наступного місяця) сплачує вартість послуг за зберігання цукру на підставі актів, підписаних уповноваженими представниками сторін та скріплених печатками (п.4.3), ціна договору на 2012 рік становить 1447500,00 грн. (п.4.6), строк зберігання цукру до пред'явлення вимоги поклажодавцем, але не пізніше 30.08.2013 (п.5.1), цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2014, але у будь - якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. (п.8.1).

Відповідно до акту передавання-приймання цукру-піску бурякового від 26.06.2012 Аграрний фонд передав, а ТОВ "Цукрове" прийняло на відокремлене відповідальне зберігання на складі ТОВ "Цукрове" цукор-пісок буряковий у кількості 19300 тонн, упакований (масою нетто 50.00 кг) в мішки з вкладишами поліетиленовими у кількості 386000 шт.

Як стверджує позивач у позовній заяві, він неодноразово надсилав на адресу відповідача для підписання акти виконаних робіт за період з квітня 2013 року по квітень 2015 року включно, однак відповідач вказані акти не підписав.

31.10.2014 позивачем на адресу відповідача було направлено лист за вих. №327 від 31.10.2014 з повідомлення про закінчення строку зберігання цукру та проханням сплатити заборгованість за зберігання цукру.

Листом за вих.№41-09/2007 від 25.12.2014 відповідач повідомив позивача про, те що у зв'язку з відсутністю фінансування не може сплатити заборгованість, яка станом на 01.12.2014 становила 3377500,00 грн.

Відповідно до акту наявності цукру закупленого до державного інтервенційного фонду та відповідності його кількісним і якісним показникам від 05.05.2015, складеного комісією за участю сторін встановлено, що у зв'язку із довготривалим зберіганням деякі поліпропіленові мішки та продукція втратили свої властивості та показники.

Листом вих.№41-09/411 від 12.05.2015 відповідач повідомив позивача про, те що у зв'язку з відсутністю фінансування не може сплатити заборгованість, яка станом на 01.04.2015 становила 4342500,00 грн.

В подальшому, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про оплату заборгованості, однак відповідач суму боргу не оплатив.

Оскільки станом на 15.05.2015 заборгованість відповідача перед позивачем за зберігання цукру-піску по договору складського зберігання №2-ц від 22.06.2012 склала 4583750,00 грн., позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Частиною 1 ст. 936 Цивільного кодексу України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позову заперечував, зазначивши про те, що позивачем документально не підтверджено факт надання послуг на заявлену суму, акти виконаних робіт за спірний період відповідачем не підписані. Крім цього, відповідач вказав на те, що позивачем не було дотримано погоджених сторонами та встановлених законодавством умов зберігання цукру, у зв'язку із чим переданий на зберігання цукор був зіпсований, втратив свою товарну вартість та став непридатним для подальшої реалізації, отже, за твердженням відповідача, вказане свідчить про відсутність підстав для здійснення розрахунків за послуги зберігання за заявлений до стягнення період.

21.03.2016 між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (новий кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Цукрове" (первісний кредитор) та Державною спеціалізованою бюджетною установою Аграрний фонд (боржник) укладено договір №17-01/16 про відступлення права вимоги (далі - договір), відповідно до умов якого цей договір спрямований на регламентацію цивільних правовідносин, виникають з приводу відступлення в порядку та на умовах, визначених цим договором та законодавством України, первісним кредитором новому кредиторові права грошової вимоги (далі іменоване "право вимоги"), належного первісному кредиторові, за яким новий кредитор стає кредитором за договором складського зберігання цукру від 22.06.2012 № 2ц, укладеного між первісним кредитором та боржником, в частині взаємовідносин по зберіганню цукру-піску у кількості 19300 тонн 00 кілограм, упакованого (масою нетто 50,00 кг) в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, в складському приміщенні за адресою: Харківська обл., Кегичівський р-н., смт. Чапаєве, вул. 50 років Жовтню, 5, за період з 01.10.2013 по 01.02.2016 (п.1.1), за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за договором складського зберігання цукру від 22.06.2012 № 2ц за період з 01.10.2013 по 01.02.2016 (п.1.3), первісний кредитор передає новому кредитору належне йому право вимоги виконання зобов'язання боржником, що виникло за договором складського зберігання цукру від 22.06.2012 № 2ц (далі - основний договір), а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за основним договором після повної сплати новим кредитором первісному кредитору зазначеної в п. 3.1. договору суми компенсації (п.2.1), за цим договором під зобов'язаннями боржника розуміється грошовий борг (грошове зобов'язання) у сумі 6755000,00 грн., що виник внаслідок не сплати боржником послуг складського зберігання цукру згідно основного договору в кількості 19300 тонн 00 кілограм, упакованого (масою нетто 50,00 кг) в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, в складському приміщенні за адресою: Харківська обл., Кегичівський р-н., смт. Чапаєве, вул. 50 років Жовтню, 5, за період з 01.10.2013 по 01.02.2016 (п.2.2), боржник стає зобов'язаним здійснити свій обов'язок по сплаті грошового боргу (грошового зобов'язання) у сумі 6755000,00 грн., замість первісного кредитора новому кредиторові, після повної сплати новим кредитором первісному кредитору зазначеної в п. 3.1 договору суми компенсації (п.2.3), з цього договору, випливає, що новий кредитор займає місце первісного кредитора в праві вимоги до боржника, що виникло з основного договору, в обсязі 6755000,00 грн. 00 коп., після повної сплати новим кредитором первісному кредитору зазначеної в п. 3.1 договору суми компенсації (п.2.5), за цим договором від первісного кредитора до нового кредитора переходять також усі права вимоги по відшкодуванню збитків, неотриманої (упущеної) вигоди, оплати штрафів, пені, компенсацій, інфляційних, 3% річних та інших платежів, пов'язаних із неналежним виконанням (невиконанням) боржником своїх зобов'язань за основним договором за період з 01.10.2013 по 01.02.2016 (п.2.5), за передане право вимоги до боржника за основним договором у порядку визначеному цим договором новий кредитор сплачує первісному кредитору компенсацію у розмірі 6755000,00 грн. не пізніше 10 банківських днів з моменту підписання договору (п.3.1), цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2016 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п.6.1).

Відповідно до виписки банку з рахунку позивача від 23.03.2016 ПАТ "Аграрний фонд" перерахував позивачу 6755000,00 грн. за передане по договору №17-01/16 від 21.03.2016 право вимоги.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

За договором відступлення права вимоги (цесії) не припиняються первісні зобов'язання сторін, а відбувається заміна однієї із сторін первісного зобов'язання на певних, визначених таким договором умовах.

Враховуючи наведене, відповідно до умов договору №17-01/16 про відступлення права вимоги від 21.03.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю "Цукрове" (первісний кредитор) було відступлено право вимоги до Аграрного фонду (боржник) Публічному акціонерному товариству "Аграрний фонд" (новий кредитор), який сплатив 23.03.2016 на користь позивача 6755000,00 грн. заборгованості за договором складського зберігання цукру №2ц від 22.06.2012 за період з 01.10.2013 по 01.02.2016, у зв'язку з чим відповідно до п.2.5 договору №17-01/16 про відступлення права вимоги від 21.03.2016 новий кредитор - Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" зайняло місце первісного кредитора - позивача в праві вимоги до боржника, що виникло з договору складського зберігання цукру №2ц від 22.06.2012.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

У ст. 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими. Відповідно до ст.33 ГПК України обов'язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду чи на момент прийняття судом рішення, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Отже, суд дійшов висновку про те, що станом на день розгляду справи по суті права та охоронювані законом інтересів позивача не порушені, а його право вимоги до відповідача перейшло до нового кредитора, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у зв'язку із відмовою в позові, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.07.2016

Суддя Ю.М. Смирнова