ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" липня 2016 р.Справа № 916/1298/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-Фінансової Компанії "Південбудкомплект";

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси;

про стягнення 196 640,44 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (керівник) - довідка з ЄДР від 07.11.2012р.;

від відповідача : не з'явилися.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельно-Фінансова Компанія "Південбудкомплект" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, в якій, згідно уточнення позовних вимог від 06.07.2016р. (а.с.122-124), просить суд стягнути з останнього заборгованість у розмірі 196 640,44 грн., з яких 99 454,86 грн. основного боргу; 88 259,17 грн. інфляційних втрат; 8 926,41 грн. 3 % річних, а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе за договором купівлі № 08/04-13 від 25.06.2013р. зобовязань, в результаті чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 99 454,86 грн., на яку було нараховано інфляційні втрати та 3 % річних (ст. 625 ЦК України).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.05.2016р. було порушено провадження у справі №916/1298/16 із призначенням до розгляду в засіданні суду.

В судовому засіданні 06.07.2016р. представником відповідача було надано відзив на позов (а.с.35-37), згідно якого останній, заперечуючи проти задоволення позову, вказує, що КЕВ м.Одеси є військовою державною установою, призначеною для квартирно-експлуатаційного забезпечення діяльності військових формувань Міністерства оборони України, фінансується, виключно, з державного бюджету України, в залежності від асигнувань з якого здійснюються виплати за цільовим призначенням.

При цьому зауважує, що відповідно до Переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобовязань та бюджетних фінансових зобовязань, проведення платежів, затвердженого наказом ДКС України від 29.04.2013р. за №68 зі змінами, для проведення оплати за бюджетні кошти потрібно надати до казначейства відповідний договір, рахунок та акт виконаних робіт.

Разом з тим, відповідач вказує, що позивачем не надавався йому договір купівлі-продажу № 08/04-13 від 04.06.2013р. та, відповідно, вказаний договір не міг бути зареєстрованим в органі державної казначейської служби України для здійснення оплати, а також зазначає про те, що дані про реєстрацію вказаного договору відсутні і у журналі обліку договорів закупівлі КЕВ м Одеси.

Водночас, КЕВ м. Одеси зауважує про ненадходження на його адресу жодного рахунку на суму 99 454,86 грн., з огляду на що вважає, що у нього не виникло зобовязання щодо його сплати.

В якості обґрунтування відсутності у нього заборгованості перед позивачем відповідач посилається на те, що такий факт підтверджується обліковими бухгалтерськими даними (меморіальними ордерами № 4/а, 4/г- розрахунок з ДТ-КТ) з 2013р. по теперішній час.

Крім того, відповідач у поданому відзиві вказує, що позивачем до позовної заяви не надано документів, що підтверджують виклад обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В засіданні суду 06.07.2016р. представники позивача під час розгляду справи в повному обсязі підтримали заявлені позовні вимоги з урахуванням їх уточнень, наполягали на їх задоволенні, надали пояснення, згідно яких, зокрема, зауважили, що обовязок щодо реєстрації договору покладається на відповідача, а позивач, в свою чергу, не мав можливості знати про нездійснення відповідачем такого обовязку.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у поданому до суду відзиві.

В судовому засіданні 13.07.2016р., з огляду на необхідність додаткового дослідження доказів, було оголошено перерву до 15.07.2016р.

В судове засідання 15.07.2016р. зявився представник позивача, який в повному обсязі підтримав свою правову позицію, що викладалася ним в попередніх судових засіданнях.

Представник відповідача в засідання суду не зявився, про місце та час розгляду справи був цілком обізнаний, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка від 13.07.2016р. (а.с.135).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна-Фінансова Компанії "Південбудкомплект" (Продавець) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси (Покупець) було укладено договір № 08/04-13 (а.с.9-10), згідно п. 1.1 якого Продавець зобовязаний поставити та передати у власність Покупця: 22.21.1-прутки та профілі пластмас-41341.50; 22.21.3 пластини, листи, фольга і стрічки пластмасові, неармовані чи не зєднані з іншими матеріалами 10819.32; 22.23.1- вироби пластмасові для будівництва 2771,00; 25.50.1- вироби кування, пресування, штампування та профілювання металу 921.60; 27.40.2-лампи-4080,00; 27.33.1-пристрої електромонтажні -978,00; 23.11.1-скло листове 3129,60; 23.41.21-вироби санітарно-технічні керамічні 26178,00; 23.62.1 вироби з гіпсу для виробництва 2042,04; 23.31.1- плитка та плитки керамічні 3880,80 (в подальшому товар), а Покупець прийняти та оплатити його на умовах договору в строки і за цінами згідно із специфікацією (яка є невідємна частина цього договору), та виставленого рахунку та накладної згідно державного класифікатора продукції та послуг ДК0 16-2010.

Пунктом 4.2 сторони погодили, що сума договору складає 99 454,86 грн., у тому числі ПДВ 16 575,81 грн.

Згідно п. 4.4 договору, розрахунок за товар здійснюється шляхом перерахування коштів на р розрахунковий рахунок Продавця на підставі накладної та рахунку.

Відповідно до п. 8.1, договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими на те особами і діє до 31.12.2013р., але в будь-якому разі до повного виконання зобовязань сторін.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобовязання за договорами виконав в повному обсязі та поставив на адресу відповідача товар на суму 99 454,86 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи накладною № 08/04-132 від 07.06.2013р. (а.с.13-14), яка з боку відповідача була підписана начальником КЕВ м. Одеси ОСОБА_2, підпис якого скріплено відповідною печаткою відділу.

При цьому суд зауважує, що представником відповідача в засіданні суду було підтверджено, що на момент підписання договору та видаткової накладної керівником КЕВ м. Одеси був саме ОСОБА_2, а відповідачем в процесі розгляду справи не заявлялося жодних клопотань щодо перевірки оригінальності підпису вказаної особи та печатки підприємства.

Крім того, суд також бере до уваги наявні у справі докази (а.с.103-119), що свідчать про використання отриманого товару для проведення ремонту санвузлів.

Однак відповідач, отримавши товар згідно вищезазначеної накладної, свої зобовязання за договором в частині повної та своєчасної оплати товару не виконав, у звязку із чим у нього виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Приймаючи до уваги, що у договорі не вказано строк проведення оплати за товар, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Як зазначено в п. 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" N 14 від 17.12.2013р., якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Враховуючи вищезазначене та те, що належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості у розмірі 99 454,86 грн., відповідач, згідно приписів ст.ст. 33-34 ГПК України, суду не надав, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-Фінансової Компанії "Південбудкомплект" в цій частині цілком обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому судом не приймається до уваги твердження відповідача щодо відсутності у нього обовязку по сплаті вартості товару внаслідок того, що вищевказаний договір не було зареєстровано, оскільки недотримання відповідачем обовязку реєстрації бюджетного зобовязання за будь-яких обставин не може бути віднесено до сфери відповідальності позивача.

Крім того, судом також не приймається до уваги посилання відповідача щодо необхідності для реєстрації бюджетних фінансових зобовязань подання до Державної казначейської служби рахунку, оскільки згідно з порядком №68 від 29.04.13р. подання рахунку є обовязковим лише у разі здійснення попередньої оплати, а не у випадку оплати по факту.

Суд також зазначає, що будь-яких доказів звернення відповідача до позивача в порядку ст.666 ЦК України з вимогою про надання документів, що стосуються товару, матеріали справи не містять, у звязку з чим твердження відповідача щодо ненадання йому рахунку не може бути розцінено судом як підстава для невиконання грошового зобовязання.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 88 259,17 грн. та 3 % річних у розмірі 8 926,41 грн. суд вказує наступне.

Згідно частини статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже було зазначено судом, зі змісту частини другої статті 530 ЦК України та ст. 692 ЦК України випливає, що передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню, починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару. Проте нарахування 3% та індексу інфляції з 11.06.2013р. є правом позивача та вимогам законодавства не суперечить.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних (а.с.123), вважає його вірним, а вимоги про їх стягнення у розмірі 8 926,41 грн. такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат (а.с.123), встановив часткову неправильність їх нарахування, у звязку із чим судом, з урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, за допомогою системи „Ліга-Закон, зроблено власний розрахунок інфляційних втрат, згідно з яким загальна їх сума становить 87 883,74 грн.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
11.07.2013 - 06.07.2016 99454.86 1.884 87883.74 187338.60

Водночас, суд вказує, що згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі 11/466, з огляду на положення частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Враховуючи часткове задоволення судом позову Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-Фінансової Компанії "Південбудкомплект", витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (65014, м. Одеса, Приморський район, вул. Єврейська, буд. 13, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-Фінансової Компанії "Південбудкомплект" (65005, м. Одеса, Малиновський район, вул. Дальницька, буд. 47, ) 99 454 /девяносто девять тисяч чотириста пятдесят чотири/ грн. 86 коп. основної заборгованості; 87 883 /вісімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят три/грн. 74 коп. інфляційних втрат; 8 926 /вісім тисяч девятсот двадцять шість / грн. 41 коп. 3% річних та 2 943 /дві тисячі девятсот сорок три/грн. 97 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 липня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська