РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016Справа №910/11225/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Дворченко О.О.

розглянувши справу № 910/11225/16

за позовом комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Жуляни Торг Сервіс»;

про розірвання договору, виселення та стягнення 1784,55 грн.

Представники сторін:

від позивача: Цимбаліст В.В., довіреність № 155/1/03-100 від 12.01.2016р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Жуляни Торг Сервіс» (надалі - відповідач) про розірвання договору, виселення та стягнення 1784,55 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов Договору №2024 про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду від 24.09.2015р. в частині несвоєчасного внесення орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість з орендної плати у сумі 1354,76 грн. та заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 340,42 грн., за прострочення сплати якої позивачем нараховані пеня в сумі 83,00 грн. та 6,37 грн. - 3% річних. У зв'язку з істотним порушення відповідачем умов договору, позивач також просить розірвати Договір №2024 про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду від 24.09.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2016р. порушено провадження у справі № 910/11225/16, розгляд справи призначений на 14.07.2016р.

Присутнім у судовому засіданні 14.07.2016р. представником позивача підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 16.06.2016р. не виконав, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 16.06.2016р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві та відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2015р. між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації (орендодавець за договором), товариством з обмеженою відповідальністю «Жуляни Торг Сервіс» (орендар за договором, відповідач у справі) та комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (балансоутримувач за договором, позивач у справі) було укладено договір № 2024 про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду (далі - Договір), відповідно до якого орендодавець на підставі засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 25.08.2015 р. Протокол №43 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва (далі - об'єкт оренди), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Радянська, буд. №3 літера А для розміщення суб'єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення (п.1 Договору).

Вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками балансоутримувача, орендодавця та орендаря та скріплений печатками сторін.

Відповідно до п. 2.1. Договору, об'єктом оренди є нежитлові приміщення, загальною площею 23,00 кв. м, в тому числі 1 поверх - 17,70, 1 поверх - 5,30кв.м., згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину договору.

Розділами 3-8 Договору сторони погодили орендну плату, обов'язки сторін, права сторін, відповідальність сторін, відновлення об'єкту оренди та умови його повернення тощо.

Відповідно до п. 9.1 Договору, цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 24.09.2015 р. по 22.09.2018 р.

Судом встановлено, що укладений Договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та §5глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу частини 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст. 759 Цивільного кодексу України.

Водночас, оскільки орендоване майно є комунальною власністю, то відносини сторін даного Договору регулюються також Законом України «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним законом з питань оренди комунального майна та, відповідно до частин 1, 2 ст. 1, регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, або майна, що перебуває у комунальній власності.

Відповідно до п. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 1 зазначеного Закону встановлено, що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй як безпосередньо так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно п. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, у відповідності до ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», належить, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до Розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 10.12.2010 р. №1112 споруда, в якій знаходяться спірні приміщення, закріплена на праві господарського відання за комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація».

Статутом комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (п.п. 2.2.2, 2.2.5) передбачено, що одним з предметів діяльності позивача є ведення обліку нежитлового фонду, закріпленого на праві господарського відання за позивачем. Забезпечення контролю за виконання орендарями умов договорів оренди майна територіальної громади міста Києва, орендодавцем та/або балансоутримувачем якого є позивач, у т.ч. в частині сплати орендної плати та інших платежів.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 765 Цивільного кодексу України, наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

За умовами п. 4.1 Договору, орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього Договору з додатками передати по акту приймання-передачі об'єкт, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт.

Як встановлено судом, у відповідності до умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв в орендне користування приміщення у нежитловому будинку, що перебуває на балансі КП «Київжитлоспецексплуатація», загальною площею 23,00 кв. м (в т.ч. корисна - 17,3 кв. м, МЗК - 5,3 кв.м), розташоване за адресою: м. Київ, вул. Радянська, 3 літ. А, що підтверджується актом приймання-передачі об'єкта оренди за Договором від 24.09.2015р. (додаток № 1 до Договору).

Передача об'єкта в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на цей об'єкт. Власником об'єкта залишається територіальна громада міста Києва, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.5 Договору).

За змістом частини 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Як зазначалось вище, за умовами п. 9.1 Договору цей договір діє з 24.09.2015р. по 22.09.2018р.

Судом встановлено, що орендодавцем та балансоутримувачем було належним чином виконано свій обов'язок з передачі товариству з обмеженою відповідальністю «Жуляни Торг Сервіс», орендованого приміщення на підставі Договору, а відповідачем прийнято вказане приміщення в оренду без будь-яких зауважень.

Статтею 762 Цивільного кодексу України та статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено обов'язок орендаря вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

Згідно частин 1 та 3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності, строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до п.3.1 Договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015р. №415/1280 і становить без ПДВ за базовий місяць оренди серпень 2015 р.: 59,95 грн. за 1 кв. м на площу 17,70 кв. м (корисна площа); 11,99 грн. за 1 кв. м на площу 5,30 кв.м. (МЗК), що складає: 1124,75 грн. Згідно з рішенням Київської міської ради від 21.04.2015р. №415/1280 орендна плата до 14.07.2016р. становить без ПДВ: 29,98 грн. за 1 кв. м на площу 17,70 кв. м (корисна площа); 06,00 грн. за 1 кв. м на площу 5,30 кв.м. (МЗК), що складає: 562,38 грн. за серпень 2015 року.

Пунктом 3.1.1 Договору передбачено, що крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, яка за серпень 2015 р. складає 141,84 грн. на місяць.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п. 3.2 Договору).

Згідно п. 3.6. Договору орендна, плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на рахунок підприємства, за якими закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача) починаючи з дати підписання акта приймання - передачі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.7. Договору передбачено, що орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у визначений Договором строк орендні платежі та компенсацію витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою не здійснив, у зв'язку з чим станом на 01.06.2016 р. за товариством з обмеженою відповідальністю «Жуляни Торг Сервіс» обліковується прострочена заборгованість по орендній платі за період з 01.04.2016р. по 31.05.2016р., що становить 1354,76 грн., та заборгованість з компенсації витрат за користування земельною ділянкою за період з 01.04.2016р. по 31.05.2016р. в сумі 340,42 грн.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачеві у користування приміщення на певний строк та за відповідну плату згідно умов Договору.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, відповідач свої зобов'язання всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору, не виконав, в результаті чого у відповідача утворилась прострочена заборгованість перед позивачем за наведеним Договором.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт несплати орендних платежів за оренду нежилого приміщення на загальну суму 1354,76 грн. та компенсації витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою у сумі 340,42 грн. у встановлений строк, та не надано доказів оплати належних платежів, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті оренди нежилого приміщення на загальну суму 1354,76 грн. та компенсації витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою у сумі 340,42 є обґрунтованою, документально підтвердженою, а відтак підлягає задоволенню.

Відповідач жодних заперечень та доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 83,00 грн. - пені та 6,37 грн. - 3% річних.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 6.2. Договору за несвоєчасну сплату орендованих платежів орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, встановивши у договорі відповідальність за прострочення виконання зобов'язання у більшому розмірі, однак такі норми Закону передбачають обмеження розміру.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, суд задовольняє зазначену вимогу відповідно до розрахунку позивача, який є арифметично вірним, у розмірі 83,00 грн.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовна вимога позивача в частині стягнення 3% річних у сумі 6,37 грн., підлягає задоволенню згідно розрахунку позивача, який є арифметично вірним.

Також, позивач звернувся з вимогою про дострокове розірвання Договору №2024 про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду від 24.09.2015р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Жуляни Торг Сервіс», Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація».

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розірвання договору, позивач зазначив, що відповідач порушив свої договірні зобов'язання щодо щомісячної сплати орендної плати з вересня 2015 року, а отже, відповідно до умов п.п.6.7., 9.6 укладеного між сторонами договору, позивач просить суд розірвати укладений між сторонами договір оренди.

За частиною 1 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Водночас частиною 2 вищезазначеної статті встановлено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Згідно з частиною 3 статті 188 ГК України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частина 4 статті 188 ГК України).

Пунктом 9.6. договору передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Положеннями статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Несвоєчасна сплата відповідачем орендної плати є істотним порушенням умов договору, оскільки внаслідок несплати вказаних платежів позивачі не отримали грошові кошти, на які розраховували при укладенні спірного договору.

Оскільки матеріалами справи підтверджується істотне порушення відповідачем умов договору, що полягає у невиконанні зобов'язань щодо погашення сум заборгованості за користування орендованим приміщенням з вересня 2015 року по травень 2016 року, у зв'язку з чим позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні спірного договору, а також враховуючи те, що відповідач в установленому законом порядку не спростував встановлених обставин справи, суд на підставі вищезазначених норм чинного законодавства дійшов висновку про те, що позовна вимога в частині розірвання договору оренди № 2024 від 24.09.2015р. підлягає задоволенню.

У позовній заяві позивач, крім іншого, просив суд виселити товариством з обмеженою відповідальністю «Жуляни Торг Сервіс» з нежилих приміщень загальною площею 23,00 кв.м., в т.ч. на 1 поверсі - 17,70 кв.м., МЗК на 1 поверсі - 5,30 кв.м. в будинку № 3 літер А на вул. Радянській в місті Києві, та зобов'язати відповідача повернути вказане приміщення позивачу.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК України, розірвання договору є підставою для припинення зобов'язання.

За частиною 2 статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Так, згідно з п.7.5 договору, у разі закінчення/припинення дії цього договору або при його розірванні відповідач за актом приймання-передач повернути об'єкт підприємству -балансоутримувачу (позивачу) у стані, не гіршому, ніж в якому перебував об'єкт на момент передачі його в оренду, з урахування усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав щодо розірвання договору оренди № 2024 від 24.09.2015р., тому позовні вимоги щодо виселення відповідача з орендованого приміщення та повернення об'єкта оренди позивачу також підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Розірвати Договір № 2024 про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду від 24.09.2015р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Жуляни Торг Сервіс», Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація».

3. Виселити товариство з обмеженою відповідальністю «Жуляни Торг Сервіс» (03169, м. Київ, вул. Комсомольська, 8; 03169, м. Київ, вул. Радянська, 3, літер А; ) з нежилих приміщень загальною площею 23,00 кв.м., в т.ч. на 1 поверсі - 17,70 кв.м., МЗК на 1 поверсі - 5,30 кв.м. в будинку № 3 літер А на вул. Радянській в м. Києві. Видати наказ.

4. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Жуляни Торг Сервіс» (03169, м. Київ, вул. Комсомольська, 8; 03169, м. Київ, вул. Радянська, 3, літер А; ) передати комунальному підприємству «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-а; ) нежилі приміщення загальною площею 23,00 кв.м., в т.ч. на 1 поверсі - 17,70 кв.м., МЗК на 1 поверсі - 5,30 кв.м. в будинку № 3 літер А на вул. Радянській в м. Києві. Видати наказ.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Жуляни Торг Сервіс» (03169, м. Київ, вул. Комсомольська, 8; 03169, м. Київ, вул. Радянська, 3, літер А; ) на користь на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-а; ) заборгованість з орендної плати у сумі 1354 грн. 76 коп., заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 340 грн. 42 коп., пеню в розмірі 83 грн., 3 % річних в сумі 6 грн. 37 коп. та судовий збір у розмірі 5512 грн. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.07.2016р.

Суддя А.І. Привалов