донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

18.07.2016 справа №908/927/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі: за участю представників сторін: від позивача (скаржника): від відповідача: розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу на рішення господарського суду від у справіОСОБА_4 Не з?явився; Не з?явився; Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» м.Запоріжжя Запорізької області 31.05.2016 р. № 908/927/16
за позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» м.Запоріжжя Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м.Запоріжжя
простягнення 6975,18 грн.
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» м.Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача, Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м.Запоріжжя, в якій просив стягнути матеріальну шкоду, завдану протиправним рішенням та діями Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління фіскальної служби у Запорізькій області у розмірі 6975,18 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 31.05.2016 р. в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд обґрунтував свій висновок тим, що Управління державної казначейської служби у Ленінському районі не мало жодного відношення та не має ніяких повноважень вирішувати за Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області питання стосовно прийняття рішень про оприлюднення або не оприлюднення інформації про наявність податкового боргу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2016 р., стягнути з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м.Запоріжжя на користь ТОВ «Техенергохім» 6975,18 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправним рішенням та діями Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління фіскальної служби у Запорізькій області.

Скаржник у своїй скарзі зазначив, що предметом спору згідно позовної заяви є стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу матеріальної шкоди, завданої державним органом. Якщо суд вважає, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, він може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем, як передбачено ст. 24 Господарського процесуального кодексу України. Позивач згоден зазначити відповідачем державу, як того вимагає ст. 1173 Цивільного кодексу України. Але він позбавлений можливості таке зробити, оскільки неможливо виконати вимоги ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, оскільки держава не має місцезнаходження та ідентифікаційного коду.

Також зазначив, що позивач згоден зазначити другим відповідачем державний орган, протиправним рішенням та діями якого завдано шкоду. Але він позбавлений можливості таке зробити, оскільки неможливо виконати вимоги ст. 54 Господарського процесуального кодексу України. Якщо позов подано до кількох відповідачів, в ньому повинно бути викладено зміст позовних вимог щодо кожного з них. Від ДПІ у Ленінському районі ГУ ДФС у Запорізькій області нічого вимагати, оскільки вона не здатна відшкодовувати завдану нею або її службовцями шкоду.

Зазначене, на думку скаржника, є підставою для скасування рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2016 р.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2016 р. призначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Будко Н.В., судді М?ясищев А.М., Сгара Е.В.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.07.2016 р. у зв?язку з знаходженням у відпустці судді М?ясищева А.М., змінено (вилучено) суддю М?ясищева А.М. та призначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Будко Н.В., судді Геза Т.Д., Сгара Е.В.

12.07.2016 р. від відповідача надійшло клопотання, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області залишити без змін. Розглянути апеляційну скаргу без участі представника Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м.Запоріжжя Запорізької області.

Представники сторін у судове засідання не з?явилися.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У березні 2015 р. Державна податкова інспекція у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління фіскальної служби у Запорізькій області винесла податкову вимогу № 345-23 та дійшла висновку, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» наявний податковий борг на загальну суму 232457,00 грн. та прийняла рішення № 41 від 16.03.2015 р. про опис майна у податкову заставу.

Позивач у судовому порядку оскаржив податкову вимогу № 345-23 від 16.03.2015 р. та рішення № 41 від 16.03.2015 р.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2015 р. по справі № 808/2973/15 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» задоволено; визнано протиправною та скасовано податкову вимогу № 345-23 від 16.03.2015 р. на загальну суму 232457,00 грн., в тому числі авансовий внесок з податку на прибуток за лютий 2015 року в сумі 37278,00 грн., та податок на прибуток за 2014 рік в сумі 195179,00 грн., прийняту Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління фіскальної служби у Запорізькій області; визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління фіскальної служби у Запорізькій області про опис майна у податкову заставу від 16.03.2015 р. № 41; стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» 464,91 грн. судового збору.

Проте, незважаючи на вказане судове рішення, Державна податкова інспекція у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління фіскальної служби у Запорізькій області продовжує розміщувати на офіційному сайті державної фіскальної служби України інформацію про наявний податковий борг, що обмежує можливість ведення позивачем господарської діяльності, оскільки контрагенти відмовляються від взаємовідносин через наявну інформацію про податковий борг.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропроінвест 08» листом № 3311 від 10.12.2015 р. повідомило Товариству з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» про відмову у закупівлі товару у зв?язку з наявністю податкового боргу та з метою уникнення від негативних податкових наслідків.

Оскільки Державна податкова інспекція у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління фіскальної служби у Запорізькій області продовжує вважати наявність податкового боргу, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, посилаючись на те, що неотримання прибутку є шкодою, обумовленою діями Державної податкової інспекції у Ленінському районі, заявивши до стягнення збитки у вигляді не отриманого закладеного в вартість товару прибутку на рівні 15% у розмірі 6975,18 грн.

З вищенаведеного випливає, що позивач посилався на неправомірність дій Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління фіскальної служби у Запорізькій області, які призвели до заподіяння матеріальної шкоди позивачу, яку останній просить стягнути за рахунок державного бюджету, звернувшись з позовом до Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м.Запоріжжя.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено загальний порядок відшкодування майнової шкоди, заданої неправомірними діями, рішеннями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, шляхом відшкодування в повному обсязі особою, яка її завдала, тому випадки, в яких відповідальною за заподіяну шкоду буде сама держава, визначаються відповідно до чинного законодавства України.

Цивільним кодексом передбачено спеціальні підстави та порядок відповідальності за заподіяну шкоду, зокрема, статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, що відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Позивачем не обґрунтовано та не визначено самостійні підстави для відповідальності держави за заподіяну йому шкоду, тобто, не зазначено конкретні правові підстави звернення з даним позовом до даного відповідача.

Судова колегія зазначає, що позивачем не наведено суб?єктивний склад даного спору з огляду на склад правопорушення, що підлягає доведенню для настання цивільно-правової відповідальності (наявність шкоди, протиправної поведінки винної особи, причинного зв?язку між шкодою та протиправною поведінкою), принципи диспозитивності та рівності сторін у судовому процесі.

Відповідно до Положення «Про Державну казначейську службу України» основними завданнями Казначейства є: реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів; внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Відповідно до п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників управлінням виконуються рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, на підставі виконавчих документів, у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій)). Тобто стягувані надають до казначейства виконавчі документи, на підставі яких здійснюється стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України встановлено, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; контролю за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов'язаннями; ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку; здійснення інших операцій з бюджетними коштами.

Статтею 112 Бюджетного кодексу України визначено повноваження Державної казначейської служби України з контролю за дотриманням бюджетного законодавства, зокрема встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює ведення бухгалтерського обліку всіх надходжень і витрат державного бюджету та місцевих бюджетів, складанням та поданням фінансової і бюджетної звітності.

Для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня, що встановлено ст. 22 Бюджетного кодексу України.

Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.

Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України визначено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, казначейство виступає відповідачем у справах, пов?язаних з виплатою з державного бюджету певних коштів як особа, на яку законодавством покладено відповідальність за виконання державою відповідних бюджетних зобов?язань, а не як особа, відповідальна від імені держави за неправомірні дії.

Отже, у спорах про відшкодування заподіяної шкоди, відповідачем повинна виступати також особа, діями чи бездіяльністю якої було заподіяно вказану шкоду. Однак, позивач не визначив, чим саме порушив його права та охоронювані законом інтереси відповідач Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м.Запоріжжя та не надав належного цьому підтвердження.

У зв?язку з тим, що позивач не надав згоди на залучення до участі у справі належного відповідача, діями якого, на думку позивача, було заподіяно шкоду позивачу, спір розглянуто місцевим судом по відношенню до Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м.Запоріжжя, яке зазначено позивачем у якості відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» до Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м.Запоріжжя є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно посилання скаржника на ст. 24 Господарського процесуального кодексу України судова колегія зазначає, що залучення відповідача за частиною 1 статті 24 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов?язком суду, та повинно стосуватися саме тієї особи, що повинна відповідати за цим позовом. Однак, позивач не розмежував підстави застосування цивільно-правової відповідальності за порушення в ході слідства чи в процесі податкової перевірки та, відповідно, органи, що проводили відповідні дії та допустили наведені позивачем порушення, та могли бути залучені судом.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального Кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенерегохім» м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2016 р. у справі № 908/927/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2016 р. у справі №908/927/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя : Н.В. Будко

Судді: Т.Д. Геза

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.

1. скаржнику (позивачу)

1. відповідачу

1. у справу

1. апеляційному суду

1. ГСЗО