ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року Справа № 914/2170/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Козир Т.П.,
Акулової Н.В.,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк"
на рішення та постановугосподарського суду Львівської області від 02.12.2015 Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2016
у справі№ 914/2170/15
господарського судуЛьвівської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Галнафтоінвест"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4
простягнення 4 154 285 грн. 81 коп.
за участю представника від позивача: Бондар Е.А.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 29.06.2016 у справі №914/2170/15 касаційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: Самусенко С.С. - головуючий, Козир Т.П, Акулова Н.В. згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.06.2016.

1. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

01.10.2012 між ПАТ "Укргазпромбанк" як кредитодавцем та ТОВ "Компанія "Галнафтоінвест" як позичальником укладено договір банківського кредиту №55-КЛ/12-Л2. На виконання умов вказаного договору позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 4 950 000 грн.

30.09.2014 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору банківського кредиту, якою встановлено ліміт заборгованості за кредитною лінією у розмірі 4 100 000 грн., змінено строк користування кредитом до 29.09.2015 та процентну ставку за користування кредитом - 26% річних.

Відповідно до п.3.2.12 договору кредиту позичальник зобов`язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом та комісії за договором, незалежно від настання строку виконання зобов`язання, зокрема, у випадку невиконання позичальником будь-якого зобов`язання за цим договором або за будь-яким іншим договором, укладеним з кредитодавцем, погіршення фінансового стану позичальника, наявності інших обставин, що можуть призвести до невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором.

Відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплати процентів за користування кредитом виконував не належним чином, в зв`язку з чим 18.05.2015 банк звернувся до позичальника із письмовою вимогою про повернення в тридцятиденний строк простроченої суми кредиту та відсотків. Ця вимога залишена без відповіді та задоволення.

06.05.2009 між банком та ОСОБА_4 як клієнтом укладено договір банківського рахунку №10326, згідно якого клієнту відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 у національній та іноземній валютах для розрахунків при здійсненні поточних операцій, визначених законодавством України.

ОСОБА_4 неодноразово звертався до ПАТ "Укргазпромбанк" із заявами про продаж іноземної валюти, однак заяви банком не виконувалися.

11.03.2015 між ОСОБА_4 як первісним кредитором та ТОВ "Компанія "Галнафтоінвест" як новим кредитором укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав ТОВ "Компанія "Галнафтоінвест" за плату право вимоги до банку, належне йому по договору №10326 банківського рахунку від 06.05.2009.

Відповідно до п.1.2 договору про відступлення права вимоги новий кредитор набуває права вимагати від банку як боржника виконання зобов`язань по договору банківського рахунку №10326 від 06.05.2009 на суму 180844,90 доларів США.

17.03.2015 ОСОБА_4 повідомив ПАТ "Укргазпромбанк" про укладення 11.03.2015 договору відступлення права вимоги.

26.03.2015 ТОВ "Компанія "Галнафтоінвест" звернулося до ПАТ "Укргазпромбанк" із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог.

У вказаній заяві відповідач, пославшись на п.4.4.2 договору банківського кредиту №55-КЛ/12-Л2 від 01.10.2012 та укладений 11.03.2015 між відповідачем та третьою особою договір відступлення права вимоги, просив у відповідності до ст.601 ЦК України зарахувати зобов`язання ПАТ "Укргазпромбанк" по договору банківського рахунку №10326 від 06.05.2006 у сумі 180 944,90 доларів США, що по курсу НБУ на момент звернення становить 4 250 001,76 грн., в рахунок погашення кредитних зобов`язань відповідача по договору банківського кредиту №55-КЛ/12-Л2 від 01.10.2012 в сумі 3 800000 грн. по кредиту та в сумі 67 884,94 грн. по відсотках.

Цю заяву отримано банком 26.03.2015.

2. Зміст позовних вимог та стислий виклад підстав подання позову

ПАТ "Укргазпромбанк" звернулося до господарського суду із позовом до ТОВ "Компанія "Галнафтоінвест" (найменування змінено на ТОВ "Омега Трейд Груп") про стягнення 4 154 285, 81грн., з яких: 3 800 000 грн. заборгованості за договором банківського кредиту №55-КЛ/12-Л2 від 01.10.2012, 308 794,51 грн. відсотків за користування кредитними коштами, 45 491,30 грн. пені.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором банківського кредиту №55-КЛ/12-Л2 від 01.10.2012, у зв`язку з чим банк отримав право вимагати дострокового повернення суми кредиту та відсотків.

Банк вказує про неможливість зарахувати зустрічні однорідні вимоги у цьому випадку, оскільки станом на 26.03.2015 строк виконання зобов`язань за договором банківського рахунку № 10326 від 06.05.2009 не настав. ОСОБА_4 не надав банку доручення клієнта у формі належно оформленого розрахункового документа, який би свідчив, про те, що ним пред`явлено вимогу.

3. Стислий виклад суті рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів та мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Львівської області від 02.12.2015 у справі №914/2170/15 (головуючий суддя - Мазовіта А.Б., судді Сухович Ю.О., Петрашко М.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2016 (судді: Кравчук Н.М. - головуючий, Мирутенко О.Л., Якімець Г.Г.), позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Компанія "Галнафтоінвест" на користь ПАТ "Укргазпромбанк" 67,87 грн. пені. В решті позовних вимог відмовлено.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення пені, суд дійшов висновку, що до задоволення підлягає стягнення пені в розмірі 67,87 грн. за прострочення сплати нарахованих процентів за період з 08.01.2015 по 08.01.2015, а в решті відмовив з огляду на те, що у період з 07.04.2015 по 22.06.2015 у відповідача не було простроченої заборгованості по кредиту і процентах у зв`язку із повним виконанням відповідачем 26.03.2015 своїх зобов`язань перед банком шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що ні статтею 515 ЦК України, ні главою 72 ЦК України, ні Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ні умовами договору банківського рахунку №10326 від 06.05.2009 не передбачено заборони на відступлення права вимоги у зобов`язанні, яке виникло з договору банківського рахунку та не вказано на необхідність погодження із боржником заміни кредитора.

Посилання позивача на те, що зобов`язання, які виникли з договору №10326 банківського рахунку від 06.05.2009, нерозривно пов`язані з особою власника рахунку, є безпідставними, оскільки банк зобов`язаний зараховувати кошти на рахунок, виконувати розпорядження щодо переказу чи видачі коштів, тобто, вказані зобов`язання мають майново-грошовий характер. Процедура ідентифікації власника рахунку є технічною процедурою та не змінює у зобов`язанні, яке виникло між сторонами, майново-грошового характеру.

Вказавши, що договір про відступлення права вимоги від 11.03.2015 є чинним, суди прийшли до висновку, що відповідач на підставі вказаного договору 11.03.2015 набув належне ОСОБА_4 право вимоги за укладеним між позивачем та ОСОБА_4 договором банківського рахунку №10326 від 06.05.2009 на суму 180 844,90 доларів США. Так між сторонами склалися зобов`язальні правовідносини на підставі договору №10326 банківського рахунку від 06.05.2009, які мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку відповідач виступає кредитором позивача за майновою (грошовою) вимогою з розпорядження коштами, що перебувають на рахунку НОМЕР_1 в сумі 180844,90 доларів США.

Господарські суди попередніх інстанцій вказали, що заявлені відповідачем у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 26.03.2015 вимоги є зустрічними, оскільки відповідач був кредитором позивача за договором банківського рахунку №10326 від 06.05.2009 та боржником за договором банківського кредиту №55-КЛ/12-Л2 від 01.10.2012, а позивач був кредитором відповідача за вказаним кредитним договором та боржником за договором банківського рахунку; є однорідними, оскільки стосуються грошових коштів.

Також суди вказали, що станом на 26.03.2015 строк виконання зобов`язань за заявленими вимогами є таким, що настав: за договором банківського кредиту №55-КЛ/12-Л2 від 02.11.2012 - достроково у зв`язку із поданням заяви про дострокове погашення кредиту та у зв`язку з настанням обов`язку відповідача як позичальника погасити кредит на підставі п.3.2.12 кредитного договору внаслідок погіршення фінансового стану, а за договором банківського рахунку №10326 від 06.05.2009 - з огляду на пред`явлення ОСОБА_4 заяв про продаж валюти, з огляду на пред`явлення ТОВ "Компанія "Галнафтоінвест" 23.03.2015 вимоги банку про перерахування на його поточний рахунок коштів в сумі 180 844,90 дол. США, які позивачем виконані не були.

З огляду на зарахування зустрічних однорідних вимог грошове зобов`язання відповідача за договором банківського кредиту №55-КЛ/12-Л2 від 01.10.2012 перед позивачем припинено в силу приписів ст.601 ЦК України 26.03.2015.

При прийнятті оскаржених рішень господарські суди послались на норми ст.ст. 256, 258, 267, 261, 509, 512, 514, 515, 526, ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 530, ст.ст. 598, 599, 601, 602, 1048, 1049, ч.2 ст.1050, ст.ст.1054, 1066, 1074, 1089 ЦК України ст.ст.193, 230, 231 ГК України та ст.7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

4. Підстави з яких оскаржено судові рішення господарських судів попередніх інстанцій

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, ПАТ "Укргазпромбанк" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Скаржник вказує, що судами в порушення процесуальних норм права не в повному обсязі з`ясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані ним докази, а відтак, винесено необ`єктивне рішення.

Скаржник зазначає, що спірна заборгованість виникла у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по кредитному договору, а вимоги ОСОБА_9 до банку про перерахування грошових коштів стосуються зобов`язання виконати умови договору банківського рахунку, а не стягнення коштів. Відповідач, уклавши із ОСОБА_4 договір відступлення права вимоги, не став кредитором банку й відповідно не набув зустрічних однорідних вимог для подальшого їх зарахування.

5. Нормативно-правові акти, які підлягають застосуванню при вирішенні спору

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч.1 ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Відповідно до статей 514, 515 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора.

Виходячи із приписів статей 1066, 1068 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Стаття 1071 ЦК України визначає перелік підстав списання грошових коштів з рахунка клієнта. Так, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

6. Норми права та мотиви, якими керується касаційна інстанція

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Із аналізу наведених норм вбачається, що за договором банківського рахунка грошове зобов`язання банку перед клієнтом (власником рахунка) в межах коштів, розміщених на рахунку, може виникнути лише після направлення розпорядження клієнта на відповідну грошову суму.

Судами попередніх інстанцій не встановлено направлення ОСОБА_4 до банку належного розпорядження на відповідну грошову суму.

Посилання судів на те, що ОСОБА_4 неодноразово звертався до банку із заявами про продаж іноземної валюти, не може враховуватись у цьому випадку, оскільки за доводами банку вказані заяви стосуються лише конвертації валюти та не містять вимог щодо повернення, перерахування чи видачі коштів. Крім того, вони стосуються лише частини коштів, які знаходяться на рахунку ОСОБА_4

Судами попередніх інстанцій не досліджено вказаних заяв належним чином, не надано їм оцінку та не встановлено, чи є вказані заяви належними документами згідно норм законодавства з відповідними правовими наслідками.

Укладення лише договору відступлення права вимоги від 11.03.2015 не призвело до виникнення грошового зобов`язання банку перед ТОВ "Компанія "Галнафтоінвест" на суму коштів, розміщених на рахунку.

За умовами договору банківського рахунка №10326 від 06.05.2009 банк відкриває клієнту - ОСОБА_4 поточний рахунок в національній та/або іноземній валюті.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 (далі - Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Виходячи із викладеного, поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника рахунка Інструкцією не передбачено.

Таким чином, банк позбавлений можливості виконувати розпорядження відповідача за поточними рахунками, власником яких є ОСОБА_4, внаслідок чого у відповідача не виникло грошових вимог до банку.

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 06.04.2016 у справі №910/8058/15-г. За ст. 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суди попередніх інстанцій зазначені положення законодавства не врахували та дійшли передчасного висновку про можливість зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі частини першої статті 601 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За приписами процесуального законодавства рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене прийняті у цій справі рішення та постанова не відповідають вищенаведеним нормам процесуального права.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних судових рішень неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим суди прийшли до передчасних висновків по справі, а постановлені судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими.

Передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Тому рішення та постанова у цій справі підлягають скасуванню, а справа направляється на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати обставини справи, дослідити подані сторонами докази та перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, а також вжити заходів щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи.

Враховуючи наведені вище норми права, суду першої інстанції слід прийняти законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПАТ "Укргазпромбанк" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Львівської області від 02.12.2015 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2016 у справі № 914/2170/15 скасувати.

Справу №914/2170/15 направити на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя С. Самусенко

Судді: Т. Козир

Н. Акулова