ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Справа № 922/6516/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Сіверін В. І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1;

відповідач не зявився

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх. №681Х/1-35) на рішення господарського суду Харківської області від 09 лютого 2016 року по справі

за позовом Дочірнього підприємства «ОСОБА_2 Сервіс», м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Фрегат», м. Харків

про стягнення 96285 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 09 лютого 2016 року по справі (суддя Доленчук Д.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Фрегат» на користь Дочірнього підприємства «ОСОБА_2 Сервіс» суму заборгованості за договором у розмірі 51693,92 грн, 9810,58 грн пені, 5138,43 грн інфляційних витрат, 638,05 грн 3% річних та суму сплаченого судового збору в розмірі 1009,21 грн.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права під час його прийняття, незаконність, необґрунтованість рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 16.05.2016 року розгляд апеляційної скарги було відкладено колегією суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Хачатрян В.С.

У звязку з відпусткою судді Медуниці О.Є., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 04.07.2016 року було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Сіверін В.І., суддя Хачатрян В.С.

Через канцелярію суду 03.06.2016 року надійшло клопотання відповідача, в якому він просить відкласти розгляд справи та у разі закінчення строку розгляду справи, продовжити строк розгляду.

Пунктом 3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що у разі зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу), спочатку починається й перебіг строку вирішення спору.

Отже, кінцевим строком є 04.09.2016 року.

На підставі чого, колегія суддів у задоволенні клопотання про продовження строку розгляду справи відмовляє.

Що стосується клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Колегія суддів, враховуючи викладене, ухвалила клопотання відповідача про відкладення розгляду справи залишити без задоволення.

Враховуючи те, що явка представника відповідача не була визнана обовязковою, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначеного представника за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши доводи позивача, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, затвердженого 30.12.2005 р., дев'яти поверхова будівля офісно-комерційного центру з даховою котельнею та автопарковкою по пров. Театральному, 4 Дочірнього підприємства "ОСОБА_2 Сервіс" була прийнята в експлуатацію.

Між сторонами 26.04.2006 року був укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до умов якого позивач продав, а відповідач купив нежитлові приміщення підвалу № 5, 8-34; цокольного поверху № 3, 4, 30, 31 загальною площею 528 кв.м. в літ. А-9, що знаходяться за адресою: м. Харків, провулок Театральний, № 4.

Між сторонами 30.10.2006 року був укладений договір № 17 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (надалі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору предметом договору є забезпечення виконавцем (позивачем) управління нежитловим комплексом, у тому числі надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинковоі території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо) у будинку № 4 по провулку Театральний, а споживачем (відповідачем) своєчасної оплати цих послуг за тарифом у строки та на умовах передбаченими цим договором, а також відшкодовування витрат виконавця пов'язані з наданням послуг з електро-, водо-, газопостачання та водовідведення від комунальних служб міста. Споживачу (відповідачу) належить нежитлове приміщення загальною площею 528 кв.м.

Пунктом 1.2. договору сторони передбачили, що розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору становить 2640,00 грн., в т.ч. ПДВ - 20% (вартість обслуговування за 1 кв.м. становить 5,00 грн.). Плата вноситься на поточний рахунок виконавця згідно рахунків, що пред'являються виконавцем один раз на місяць.

Відповідно до п.2.3. договору за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше 100 % загальної суми боргу.

Також, умовами договору встановлено, що споживач зобов'язаний:

- оплачувати послуги в установлені договором строки (п.3.2.1. договору);

- своєчасно інформувати виконавця про виявлення несправності в інженерних мережах, конструктивних елементах приміщень (п.3.2.2. договору);

- дотримуватися правил пожежної, газової, електробезпеки та санітарних норм (п.3.2.3. договору);

- у разі несвоєчасного внесення платежів за послуги сплачувати пеню у розмірі встановленому законодавством і договором (п.3.2.5. договору).

У пункті 5.1. договору закріплено, що у разі порушення виконавцем умов договору, споживачем та представником виконавця складається акт-претензія із зазначенням у ньому строків, виду порушення, кількісних і якісних показників послуг тощо. Представник виконавця повинен з'явитись на виклик споживача для підписання акта-претензії не пізніше ніж протягом двох діб з дня отримання письмового повідомлення споживача (п.5.1.1. договору). У разі неприбуття представника виконавця, у визначений договором строк і необґрунтованої відмови від підписання акта - претензії, вона вважається дійсною, якщо його підписали не менше ніж три представники споживача (п.5.1.2. договору).

Згідно з п. 5.2. договору Акт-претензія передається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачеві обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії.

Пунктом 7.1. договору передбачалося, що цей договір укладається на один рік і набирає чинності з 01.11.2006 року. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

Згодом, 30.10.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору № 17 від 30.10.2006 р. про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до умов якої сторони домовились:

- змінити пункт 1.2. договору, виклавши його в наступній редакції: "Розмір місячної плати за надані послуги згідно з п.1 цього договору розраховується шляхом помноження величини тарифу (вартість обслуговування за 1 кв.м.) на загальну площу приміщення споживача. Величина тарифу складає 8,56 грн./кв.м. Окрім цього, споживач відшкодовує виконавцеві витрати на опалення, електроенергію (тільки МЗК), холодне та гаряче водопостачання, каналізацію, водовідведення, телефон (для чергового) в належній частині.

- ця додаткова угода вступає в дію з 01.01.2015 р., складена в двох примірниках (один для споживача, другий - для виконавця) і є невід'ємною частиною основного договору;

Позивачем надано до суду перелік послуг по утриманню та експлуатації офісно-комерційного центра, договір D2ГДЗМ 1 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів від 01.01.2015 р. з додатком, договір № 5/с про надання послуг від 01.04.2015 р., типовий договір № 134ЄС на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 01.10.2013 р. з додатками, договір № 2015/ТП-ПР-18815 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.07.2015 р. з додатком, договір № 17Е0 від 21.05.2007 р., договір на відпуск та споживання води від 01.12.2004 р. з додатком, договір на приймання стічних вод від 04.09.2003 р. з додатками, договір про постачання електричної енергії № 06-0287 від 23.09.2005 р., договір № 965 про здійснення транспортних послуг по вивозу ТБВ від 22.09.2011 р. та додаткова угода № 5 до нього від 01.03.2015 р., та договір № 26/04/06 передачі у експлуатацію та обслуговування оглядової площадки даху будівлі від 26.04.2006 року.

Позивач стверджує, що протягом 2015 року ним в повному обсязі надано відповідачу послуги відповідно до умов договору, у зв'язку із чим ним щомісячно виставлялися відповідачу рахунки-фактури (№ 01-Т37 від 31.01.2015 р., № 02-Т38 від 28.02.2015 р., № 03-Т38 від 31.03.2015 р., № 04-Т38 від 30.04.2015 р., № 05-Т38 від 31.05.2015 р., № 06-Т38 від 30.06.2015 р., № 07-Т38 від 31.07.2015 р., № 08-Т38 від 31.08.2015 р., № 09-Т38 від 30.09.2015 р., № 10-Т38 від 31.10.2015 р., № 11-Т38 від 30.11.2015 р., № 12-Т38 від 31.12.2015 р.) за послуги по обслуговуванню та експлуатації будинку, проте відповідач, окрім сплати 969,96 грн. в січні 2015 р., не здійснив сплату за отриманні послуги. Станом на 18.11.2015 р. заборгованість відповідача складає 51693,92 грн.

У рішенні суд встановив, що за твердженням відповідача, 08.10.2015 року за участю позивача проведено демонтаж радіаторів (лист відповідача від 13.10.2015 р.), у зв'язку із чим відповідач просив не нараховувати комунальні платежі.

Однак, позивач це спростовує і зазначає, що вказані обставини були враховані і згідно рахунку фактури № 10-Т38 від 31.10.2015 року за жовтень 2015 року оплата за газ не нараховувалася.

У той час як відповідачем не було надано актів-претензій, порядок складання яких був передбачений розділом 5 договору.

Вказані обставини дали змогу суду дійти висновку, що позивачем за період січень - жовтень 2015 р. відповідачу були надані послуги за договором, які не були оплачені відповідачем на суму 51693,92 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи вищевикладене сума заборгованості за договором за період січень - жовтень 2015 р. у розмірі 51693,92 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, перевіривши розрахунки позивача інфляційних витрат та 3% річних, судом було встановлено, що сума інфляційних витрат у розмірі 5138,43 грн. за період з 05.02.2015 р. по 18.11.2015 р. та сума 3% річних у розмірі 638,05 грн. за період з 05.02.2015 р. по 18.11.2015 р. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

З урахуванням наведених норм, господарський суд, на думку судової ко легії, дійшов обґрунтованого висновку, що розрахунок пені позивачем було зроблено не правильно, оскільки розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, та тим, що нарахування пені по пунктам 1-4 розрахунку пені здійснювалося за період більший чим 6 місяців.

Зокрема, сума пені до стягнення з відповідача на користь позивача складає 9810,58 грн.

Отже, місцевий суд задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором у розмірі 51693,92 грн.; 9810,58 грн. пені; 5138,43 грн. інфляційних витрат та 638,05 грн. 3% річних.

У звязку з чим, колегія суддів вважає, що господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 22, 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09 лютого 2016 року по справі №922/6516/15 залишити без змін.

Повний текст постанови підписаний 04.07.2016 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Хачатрян В.С.