ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р.Справа № 916/760/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Шитря О.М.

за участю представників сторін:

від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - ОСОБА_1 за довіреністю;

від КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» - ОСОБА_2 за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Одеської області від 30 травня 2016 року

по справі №916/760/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго»

про стягнення 37536,71грн.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 12.07.16р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

30.06.2016р. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі позивач, ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (надалі відповідач, КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» ) в якому просило стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 37536,71грн., з яких - 1214269грн. пеня, 22899,99грн. - інфляційних втрат, 2494,03грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.12.2013р. між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу природного газу №1895/14-БО-23, за умовами якого ПАТ «НАК «Нафтогаз України» передало КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» протягом січня-грудня 2014р. природний газ на загальну суму 7727505,75грн. Проте відповідач не виконав свої зобовязання за вищезазначеним договором щодо своєчасної та повної оплати отриманого за цим договором природного газу, у звязку із чим позивачем відповідачу були нараховані пеня, річні та інфляційні втрати.

З посиланням на норми ст.ст. 526,611,625, ЦК України, ст.ст.22, 193, 231 ГК України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» просило суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

05.05.2016р. відповідач подав місцевому господарському суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

05.05.2016р. КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» подало суду клопотання про зменшення розміру пені та штрафу до 1 гривні.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.05.2016р. (суддя Рога Н.В.) у задоволенні позову ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відмовлено повністю.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми ч.1 ст.509, ст.ст.626, 627 526, 530 ЦК України, ст.174, ч.1 ст.193 ГК України та вмотивовано тим, що на виконання умов Договору №1895/14-БО-23 від 18.12.2013р. КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» було погашено заборгованість за отриманий за договором природний газ, але з порушення строків оплати, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення пені у сумі 12142,69грн., 3% річних у сумі 2494,03грн., інфляційних втрат у сумі 22899,99грн. Разом з цим, 10.12.2014р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеської облдержадміністрації (сторона 1), Департаментом розвитку інфраструктури житлово-комунального господарства Одеської облдержадміністрації (сторона 2), КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго (сторона 3) та НАК „Нафтогаз України (сторона 4) було укладено Договори №1140/30 та №1141/30 про організацію взаєморозрахунків, за якими, (пункти 2-8) Сторона-4 перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 230 000 грн. 00 коп., у тому числі податок на додану вартість 38 333 грн. 33 коп., для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 18.12.2013р. №1895/14-БО-23 за 2014 рік. Відповідно до п. 15 Договорів №1140/30 та №1141/30 від 10.12.2014 р. сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають жодної претензії стосовно предмета договору. за змістом п.п. 2 п. 10 Договорів №1140/30 та №1141/30 від 10.12.2014р. сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу природного газу. Розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені Договорами №1140/30 та №1141/30 від 10.12.2014р. Враховуючи відсутність порушень з боку відповідача строків розрахунку за поставлений природний газ, суд не вбачає підстав для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 Договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Подібну правову позицію наведено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 р. у справі №917/2519/14.

Не погодившись з рішенням суду від 30.05.2016р., ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржене рішення в частині відмови у стягненні пені у розмірі 12 142,69грн., суми на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 22899,99грн., а також трьох відсотків річних у розмірі 2494,03грн.; прийняти нове рішення, за яким стягнути з КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» пеню у розмірі 12142,69грн., суму, на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 22899,99грн., а також три відсотки річних у розмірі 2 494,03грн., у стягненні яких було відмовлено; в іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 30.05.2016р. залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення в частині відмови у позові прийнято з порушенням норм матеріального права, ст.ст.525, 526, 599, 625, 631 ЦК України, та процесуального (ст.ст.4-3, 43 ГПК України) права, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині з наступних підстав:

- відповідач не повністю виконав зобов'язання з оплати поставленого природного газу станом на момент укладення (10.12.15) та виконання (18.12.15) договору про організацію взаєморозрахунків №1140/30, 1141/30, де погашення суми основного боргу Відповідача за природний газ, спожитий протягом січня - грудня 2014 року за договором №1895/14-БО-23 становила 3 135,34грн. та 230 000грн. відповідно;

- за поставлений природний газ за договором відповідач розрахувався наступним чином: 7494370,41грн. сплачено відповідачем у період з 15.01.2014р. по 03.02.2015р. власними коштами у порядку встановленому Договором купівлі-продажу природного газу №1895/14-БО-23; 233135,34грн. сплачено відповідачем 18.12.2015р. за рахунок субвенцій в порядку, встановленому договорами від 10.12.2014р. №1140/30 та 1141/30 про організацію взаєморозрахунків, укладеного сторонами відповідно до п.24 ст.14, п.2 ст.16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік»;

- сплата відповідачем 233135,34грн. за договорами про організацію взаєморозрахунків не звільняє його від відповідальності за порушення строків оплати боргу у тій частині, яка була погашена за рахунок власних коштів підприємства на підставі спірного Договору купівлі-продажу природного газу. З огляду на наведене до спірних правовідносин не можуть застосовуватися висновки правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015р. у справі №924/1230/14;

- пунктом 15 договорів №1140/30 та №1141/30 сторони засвідчили, що після виконання договору не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору, тобто стосовно організації проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам. У договорі про організацію взаєморозрахунків жодним словом не передбачено, що його п.15 стосується зобов'язань Сторін по Договору купівлі-продажу природного газу, зокрема обов'язку відповідача по сплаті пені, передбаченої п.7.2 Договору та ст.ст.610-612 ЦК України, або права Позивача на відшкодування збитків від інфляції та 3% річних від простроченої суми.;

- Договір про організацію взаєморозрахунків жодним чином не вносить змін до Договору купівлі-продажу природного газу, не встановлює та не змінює для сторін жодних прав та обов'язків які були встановлені вказаним Договором;

- господарським судом Одеської області не взято до уваги, що у спірних правовідносинах між позивачем та відповідачем та іншими сторонами підписано договір про організацію взаєморозрахунків, який стосувався погашення лише певної суми (частини) заборгованості - 233135,35грн. для часткового погашення заборгованості за спожитий природний газ за спірним договором.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.03.2016р. прийнято апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

12.07.2016р. КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» подало суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу, в яких просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника усно уточнив вимоги прохальної частини апеляційної скарги, та просив суд скасувати оскаржене рішення повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, що 18.12.2013р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Продавець) та КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (Покупець) було укладено Договір №1895/14-БО-23 купівлі-продажу природного газу (надалі Договір від 18.12.2013р.), відповідно до умов п.1.1,1.2 якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцеві у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України а Покупець зобовязався прийняти і оплатити цей природний газ на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Відповідно до п.2.1 Договору від 18.12.2013р. Продавець передає Покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом 2610 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.):

місяцьобсягмісяцьобсягмісяцьобсягмісяцьобсяг
січень510квітень90липень10жовтень150
лютий600травень10серпень10листопад350
березень360червень10вересень10грудень500
І кв.1470ІІ кв.110ІІІ кв.30IV кв.1000
Відповідно до п.п.2.1.1, 2.1.2 Договору від 18.12.2013р. обсяги газу, що планується передати за цим договором (планований обсяг) можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +/- 5% від узгодженого сторонами згідно п. 2.1 договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу.

Згідно із п.3.1 Договору від 18.12.2013р. Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Покупця. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Згідно п.3.3. Договору від 18.12.2013р. приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Відповідно до п.3.4 Договору від 18.12.2013р. не пізніше 5-го числа, наступного за місцем продажу газу, Покупець зобовязується надати підписані та скріплені печаткою покупця Продавцеві два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу зобовязується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмові формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно із пунктами 5.1, 5.2 Договору від 18.12.2013р. ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюється НКРЕ. Ціна за 1000 куб.м природного газу на дату укладення договору становить 3459,00грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати ціна за 1000 куб.м газу 3823,78 грн., крім того ПДВ - 17%, всього з ПДВ 4473,82 грн.

Згідно із пунктами 5.3, 5.4 Договору від 18.12.2013р. у разі зміни НКРЕ ціни на природний газ, вона є обовязковою для сторін за цим договором з моменту введення її в дію. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до п.6.1 Договору від 18.12.2013р. оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно із пунктами 6.4, 6.5 Договору від 18.12.2013р. у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати неустойки, сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашається вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного Покупцем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу погашається неустойка; 3) у третю чергу погашається основна сума боргу. Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу Покупцем та актів приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою.

Згідно із пунктами 7.1, 7.2 Договору від 18.12.2013р. за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором. У разі невиконання Покупцем умов п.6.1. цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пунктів 9.1-9.3 Договору від 18.12.2013р. у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобовязуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. У разі недосягнення сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються в судовому порядку. Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюються тривалістю у 5 років.

Згідно із п.11.1 Договору від 18.12.2013р. Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р. включно, а в частині розрахунків до їх повного здійснення.

В подальшому сторонами було укладено ряд додаткових угод до договору, якими змінювалась ціна газу, а саме:

- додатковою угодою №1 від 31.01.2014р. встановлено: з 01.01.2014р. всього до сплати за 1000куб. м. природного газу 2783,96грн.;

- додатковою угодою №2 від 24.04.2014р. встановлено: з 01.04.2014р. всього до сплати за 1000куб. м. природного газу 4387,40грн.

- додатковою угодою №3 від 23.05.2014р. встановлено: з 01.05.2014р. всього до сплати за 1000куб. м. природного газу 5173,48грн.

- додатковою угодою №4 від 10.06.2014 р. встановлено: з 01.06.2014р. всього до сплати за 1000куб. м. природного газу 5185,18грн.

- додатковою угодою №5 від 15.09.2014р. встановлено: з 01.09.2014р. всього до сплати за 1000куб. м. природного газу 5338,18грн.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом січня-грудня 2014 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» передало, а КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» прийняло природний газ загальною вартістю 7727505,75грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі від 31.01.2014р., 28.02.2014р., 31.03.2014р., 30.04.2014р., 31.05.2014р., 30.06.2014р., 31.07.2014р., 31.08.2014р., 30.09.2014р., 31.10.2014р., 30.11.2014р. та 31.12.2014р.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зазначило, що в порушення вимог договору КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» за отриманий природний газ розрахувалося з порушенням встановленого для сплати строку, в звязку з чим з відповідача підлягає стягненню індекс інфляції за весь час прострочення 22899,99грн., три процента річних від простроченої суми - 2494,03грн. та пеня 12142,69грн.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з огляду наступного.

Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно із ст.ст.526,525, ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу протягом січня грудня 2014р., а Покупець прийняв природний газ на загальну суму 7727505,75грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу.

КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» було погашено заборгованість за отриманий за Договором від 18.12.2013р. природний газ, але з порушеннями строків оплати, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду із заявленим позовом про стягнення пені у сумі 12142,69грн., 3% річних у сумі 2494,03грн., інфляційних втрат у сумі 22899,99грн.

На момент подання позовної заяви до суду заборгованість була відсутня.

10.12.2014р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області (сторона 1), Департаментом фінансів Одеської облдержадміністрації (сторона 2), Департаментом розвитку інфраструктури житлово-комунального господарства Одеської облдержадміністрації (сторона 3), КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (сторона 4) та НАК «Нафтогаз України» (сторона остання) було укладено Договори №1140/30 та №1141/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік»), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.4 та п.2 ст.16 закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30.

Відповідно до пунктів 2-8 Договору №1140/30 від 10.12.2014 р. сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведені взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору. Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", стороні 1 в сумі 1285000грн. 00 коп. на підставі рішення Мінфіну. Сторона 1 перераховує на рахунок сторони 2 кошти в сумі 1285000грн. 00 коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона 2 перераховує на рахунок сторони 3 кошти в сумі 1285000 грн. 00 коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона3 перераховує на рахунок сторони 4 кошти в сумі 1285000грн. 00коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона 4 перераховує на рахунок сторони останньої кошти: у сумі 1281864грн. 66 коп., у тому числі податок на додану вартість 213644грн. 11коп., для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 18.12.2013р. №1894/14-ТЕ-23 за 2014 рік; у сумі 3 135 грн. 34 коп., у тому числі податок на додану вартість 522 грн. 56 коп. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 18.12.2013р. №1895/14-БО-23 за 2014 рік. Сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобовязань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Відповідно до пунктів 2-8 Договору №1141/30 від 10.12.2014 р. сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведені взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору. Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", стороні -1 в сумі 230 000грн. 00 коп. на підставі рішення Мінфіну. Сторона 1 перераховує на рахунок сторони 2 кошти в сумі 230000 грн. 00 коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона 2 перераховує на рахунок сторони-3 кошти в сумі 230000грн. 00коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-3 перераховує на рахунок сторони 4 кошти в сумі 230 000грн. 00коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона 4 перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 230 000 грн. 00 коп., у тому числі податок на додану вартість 38 333 грн. 33 коп.; для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 18.12.2013р. №1895/14-БО-23 за 2014 рік. Сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобовязань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, як станом на момент звернення ПАТ НАК «Нафтогаз України» до суду із позовом до КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», так і станом на момент розгляду справи, у відповідача відсутня заборгованість за поставлений природний газ за Договором від 18.12.2013р. №1895/14-БО-23 за 2014 рік.

Умовами Договорів №1140/30 та №1141/30 від 10.12.2014р. передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору №1895/14-БО-23 купівлі-продажу природного газу від 18.12.2013р.

Відповідно до п.п.2 п.10 Договорів №1140/30 та №1141/30 від 10.12.2014р. сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Згідно із п. 15 Договорів №1140/30 та №1141/30 від 10.12.2014р. сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Отже, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору купівлі-продажу природного газу від 18.12.2013р.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені Договорами №1140/30 та №1141/30 від 10.12.2014р.

Відповідно до ч.1 ст.111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховний суд України, у своїй постанові від 23.09.2015р. по справі №917/2519/14 вказав, що 11 лютого 2014 року та 9 жовтня 2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, департаментом житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, фінансовим управлінням Гадяцької районної державної адміністрації, Гадяцькою міською радою, КПТГ "Гадячтеплоенерго" і ПАТ НАК "Нафтогаз України" відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" було укладено договори N 51/30 та N 688/30 про організацію проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці у тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку із невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року N 30.

Уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Умовами цих договорів передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу.

Для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договорами N 51/30 та N 688/30, які діяли на момент розгляду справи і відповідно до пунктів 17 яких сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Отже, враховуючи відсутність порушень з боку КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» строків розрахунку за поставлений природний газ, місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив про те, що відсутні підстави для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 Договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених ч.2 ст.625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє з огляду наступного.

Твердження ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про те, що підписання договору про організацію взаєморозрахунків не звільняє сторони від обов'язку належно виконувати свої зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу, а також від відповідальності за наслідки неналежного виконання зобов'язання за Договором від 18.12.2013р., колегія суддів відхиляє, оскільки пунктами 15 Договорів №1140/30 та №1141/30 від 10.12.2014р. про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання умов договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Інші доводи апеляційної скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не свідчать про неправильність висновків місцевого господарського суду та підставою для скасування рішення слугувати не спроможні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 30.05.2016р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає, а відтак залишається без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 30.05.2016р. залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 18.07.2016р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.