КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2016 р. Справа№ 910/28093/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Баранця О.М.

Мартюк А.І.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

«ДТЕК Східенерго»

на рішення господарського суду міста Києва

від 07.12.2015 року (суддя Мудрий С.М.) у справі № 910/28093/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«ДТЕК Східенерго» (далі - ТОВ «ДТЕК Східенерго»)

до Публічного акціонерного товариства

«Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

(далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України»)

про визнання недійсним договору № 28/170114-ПР

купівлі-продажу природного газу від 17.01.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.12.2015 року у справі № 910/28093/15 в позові відмовлено повністю.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким визнати недійсним договір № 28/170114-ПР купівлі-продажу природного газу від 17.01.2014 року. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. На думку апелянта, при прийнятті оскаржуваного рішення судом не враховано, що у зв'язку з сприйняттям Постанови КМУ №647 позивач позбавлений права заперечувати проти укладення договору з відповідачем, більш того він був змушений на укладення оспорюваної Додаткової угоди до Договору на грудень тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/28093/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Зеленін В.О., судді: Ткаченко Б.О., Синиця О.Ф.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року, в зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Зеленін В.О., судді: Ткаченко Б.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ДТЕК Східенерго» прийнято до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 29.02.2016 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року, в зв'язку з виходом судді Синиці О.Ф. з лікарняного, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Зеленін В.О., судді: Ткаченко Б.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ДТЕК Східенерго» прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року розгляд справи № 910/28093/15 відкладено на 28.03.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 року розгляд справи № 910/28093/15 відкладено на 04.04.2016 року.

На підставі розпорядження в.о. керівника апарату від 04.04.2016 року № 09-52/639/16 в зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Зеленіна В.О. на лікарняному, проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/28093/15, за наслідками якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Алданова С.О., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ДТЕК Східенерго» прийнято до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 21.04.2016 року.

В зв'язку із звільненням з посади судді Київського апеляційного господарського суду Шевченка Е.О., 20.04.2016 року системою автоматичного розподілу проведено заміну згаданого судді й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів в складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2016 року апеляційну скаргу ТТОВ «ДТЕК Східенерго» прийнято до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 21.04.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2016 року розгляд справи № 910/28093/15 відкладено на 24.05.2016 року.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2016 року № 09-52/1712/16 у зв'язку з перебуванням головуючого судді Мартюк А.І. на лікарняному, проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/28093/15, за наслідками якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Баранець О.М., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ДТЕК Східенерго» на рішення господарського суду міста Києва від 07.12.2015 року у справі № 910/28093/15 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 30.06.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 року розгляд справи № 910/28093/15 відкладено на 06.07.2016 року.

В зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. у відпустці, 05.07.2016 року системою автоматичного розподілу проведено заміну згаданого судді й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Баранець О.М., Мартюк А.І.

На підставі ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

У разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги (п. 9-2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України»).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 року прийнято до провадження у визначеному складі суду.

В судове засідання 05.07.2016 року представники позивача та відповідача не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню спору по суті, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційний господарський суд вважав за необхідне справу розглянути за їх відсутності за наявними у справі матеріалами.

На підставі ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги,які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази в сукупності із положеннями чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «ДТЕК Східенерго» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до ПАТ «НАК «Нафтогаз України" про визнання договору №28/170114-ПР купівлі-продажу природного газу від 17.01.2014 року недійсним. В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 17.01.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір №28/170114-ПР купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого продавець зобов'язувався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

28.11.2014 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 4 до Договору, за умовами якої орієнтовні обсяги постачання газу у грудні склали 1430 тис. куб.м.

В зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови від 26.11.2014 року № 647 «Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами» позивач змушений був укласти договір з відповідачем за самостійно встановленими відповідачем цінами, умовами співпраці та порядку розрахунків.

Свою незгоду позивач висловив в листі № 06/2070 від 05.12.2014 року, повідомив про скрутне матеріальне становище та неможливість виконання умов щодо визначеної оплати за природній газ та направив проекти додаткових угод до оспорюваного договору. Крім цього, посилався на вкрай невигідні для нього п. 7.2, 7.3 договору.

За твердженнями позивача оспорюваний договір та додаткову угоду було укладено позивачем у безвихідних умовах, поза його волевиявленням, за наявності тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, у зв'язку з чим позивач просив суд визнати недійсним Договір тощо.

Суд першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про безпідставність й необґрунтованість позовних вимог, відтак відмовив у їх задоволенні.

Так, відмовляючи в позові, місцевий суд посилався на те, що в даному випадку відсутні підстави для визнання недійсним Договору, оскільки відсутні, передбачені нормами ЦК України та ГК України підстави, з якими Закон пов'язує недійсність таких угодта не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що договір укладений позивачем в безвихідних умовах, поза його волевиявленням, за наявності тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, як підставними та обґрунтованими.

Так, 17.01.2014 року між позивачем та відповідачем укладено Договір, за умовами п. 1.1. якого продавець зобов'язувався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

28.11.2014 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 4 до Договору, за умовами якої орієнтовні обсяги постачання газу у грудні склали 1430 тис. куб.м.

Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору (ч. 1 ст. 628 ЦК України) становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 647 «Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами» (далі по тексту - Постанова №647:

1) Установити, що з 1 грудня 2014 р. по 28 лютого 2015 р. промислові, енергогенеруючі та теплогенеруючі (в частині промислових обсягів газу) підприємства згідно з додатком до цієї постанови здійснюють закупівлю природного газу виключно у гарантованого постачальника НАК «Нафтогаз України». Закупівля природного газу підприємствами згідно з додатком до цієї постанови в інших постачальників природного газу не здійснюється. НАК «Нафтогаз України» укласти в установленому законодавством порядку договори з промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами, зазначеними у додатку до цієї постанови.

2) Газорозподільним та газотранспортним підприємствам у період з 1 грудня 2014 року по 28 лютого 2015 року здійснювати відповідно до законодавства транспортування природного газу промисловим, енергогенеруючим та теплогенеруючим (в частині промислових обсягів газу) підприємствам, зазначеним у додатку до цієї постанови, лише з ресурсів НАК «Нафтогаз України» та в обсягах, підтверджених в установленому порядку. Планові розподіли природного газу для промислових, енергогенеруючих та теплогенеруючих (в частині промислових обсягів газу) підприємств, зазначених у додатку до цієї постанови, з ресурсів інших, ніж ресурси НАК «Нафтогаз України», не приймаються.

3) Підприємства з державною формою власності здійснюють закупівлю природного газу, що використовується такими підприємствами для промислових потреб, у НАК «Нафтогаз України». Така закупівля природного газу здійснюється на умовах попередньої оплати.

4) Обласним державним адміністраціям вжити відповідно до законодавства заходів до укладення промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами, зазначеними у додатку до цієї постанови, договорів купівлі-продажу природного газу виключно з НАК «Нафтогаз України».

5) Визнати такими, що втратили чинність, постанови Кабінету Міністрів України згідно з переліком, що додається.

Позивача внесено в Додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 647 «Перелік промислових, енергогенеруючих та теплогенеруючих (в частині промислових обсягів газу) підприємств».

За твердженнями позивача Постанова КМУ від 26 листопада 2014 року № 647 була прийнята з перевищенням повноважень і запроваджувала не передбачені законодавством обмеження на доступ суб'єктів ринку природного газу до газотранспортної системи. Звертає увагу, що ухвалою Вищого адміністративного суду України 31.03.2015 року по справі К/800/8049/15 залишено без змін постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 року, якими визнано незаконними і нечинними пункти 1 - 4 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 647 «Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами» та додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 647 «Перелік промислових, енергогенеруючих та теплогенеруючих (в частині промислових обсягів газу) підприємств» з 29 листопада 2014 року.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 35 ГПК України).

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Постановою Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» п. 2.1. визначено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», частини другої статті 20 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», частини другої статті 15 Закону України «Про оренду землі», статті 12 Закону України «Про іпотеку», частини другої статті 29 Закону України «Про страхування», статті 78 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 7 1 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», частини третьої статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» тощо.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до п. 2.5.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону

За приписами п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Крім цього, п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно з абз. 5 пп. 3.10 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 року, ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача.

Водночас п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Отже, правочин, вчинений під впливом тяжкої обставини, носить такі обов'язкові ознаки:

- особа вчиняє такий правочин під впливом тяжкої для неї обставини;

- особа вчиняє правочин на вкрай невигідних для себе умовах;

- особа вчиняє такий правочин добровільно та може бути ініціатором такого правочину;

- особа усвідомлює, що вчиняє такий правочин на вкрай невигідних для себе умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини.

- друга сторона повинна усвідомлювати, що контрагент перебуває під впливом тяжкої обставини і вчиняє правочин вимушено, та скористатися цим.

Зазначеною Постановою Пленуму ВСУ роз'яснено, що тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. При цьому, вкрай невигідними умовами є не просто невигідний правочин, а щоб невигідність була явною та матеріальна втрата була неспіврозмірною з набутим правочином або разюче різнилась з нормальними умовами такого роду договорів (оціночне поняття).

За посиланнями позивача, 05.12.2014 року листом за вих. №06/2070 він звернувся до відповідача з повідомленням про те, що Постанова КМУ № 647 є незаконною та такою, що не підлягає застосуванню будь-яким суб'єктом ринку природного газу, в тому числі НАК «Нафтогаз України». Зважаючи на явно незаконні вимоги, встановлені Постановою КМУ від 26 листопада № 647, та у зв'язку із складною економічною ситуацією і браком обігових коштів, зумовлений невиконанням ДП «Енергоринок» своїх зобов'язань по своєчасній сплаті вартості електроенергії, що постачається ТОВ «ДТЕК Східенерго», змушений повідомити, що здійснення розрахунків з НАК «Нафтогаз України» за договорами постачання природного газу можливе лише на умовах відстрочення оплати на 120 днів та направив в тому числі проекти додаткових угод до оспорюваного договору. В матеріалах справи відсутні додаткові угоди, наявний тільки протокол розбіжностей до оспорюваного договору та додаткової угоди № 4 від 05.12.2014 року, без доказів направлення його відповідачеві.

Однак, умови Договору, зокрема, п. 6.1. не встановлюють 100 передоплати, як це зазначено позивачем.

За приписами ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів, проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, оформивши Договір відповідно до вимог чинного законодавства повернув один його примірник відповідачеві, через деякий час направивши листа від 05.12.2014 року за вих. № 06/2070, яким висловив незгоду з умовами Договору.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, для настання будь-яких правових наслідків незгода позивача з умовами договору мала бути висловлена у передбачений законом спосіб - шляхом складення протоколу розбіжностей або відмови від укладення Договору.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що посилання позивача на те, що позбавлення Постановою КМУ від 26 листопада 2014 № 647 його права на заперечення проти укладання договору з відповідачем або примушення його укласти договір з НАК «Нафтогаз» не підтверджено матеріалами справи, оскільки оспорюваний договір купівлі-продажу природного газу не містить посилань на Постанову КМУ від 26 листопада № 647, а в преамбулі Договору зазначено, що сторони при його укладенні керувалися Законом України «Про засади функціонування природного газу» та іншими нормативними документами. Крім цього, Договір укладений 17.01.2014 року, в той час як Постанова КМУ винесена 26 листопада 2014 року, тобто значно пізніше, ніж укладено оспорюваний Договір.

Судом встановлено, що в даному випадку відсутні підстави для визнання недійсним Договору, оскільки відсутні підстави, передбачені нормами ЦК України та ГК України, з якими Закон пов'язує недійсність та не надано належних та допустимих доказів, що Договір укладений позивачем в безвихідних умовах, поза його волевиявленням, за наявності тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах,.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, сторонами під час укладання Договору, було дотримано вимоги ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на наведене, апеляційний господарський суд вважає, що місцевий суд правомірно встановив відсутність правових підстав для визнання недійсним Договору.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 07.12.2015 року у справі № 910/28093/15 - без змін.

Матеріали справи № 910/28093/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді О.М. Баранець

А.І. Мартюк