ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2016р. Справа №904/857/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді Науменка І.М. доповідача

суддів: Вечірка І.О., Кузнецова В.О.,

при секретарі судового засідання: Петровська А.В.,

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №1859 від 29.12.15;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №30-Д від 01.02.16;

розглянувши матеріали апеляційних скарг ОСОБА_3 акціонерного товариства Укртрансгаз, м.Київ та ОСОБА_3 акціонерного товариства Криворіжгаз, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2016р. у справі №904/857/16

за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства Укртрансгаз, м.Київ

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Криворіжгаз,

м.Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 2 168 535,98 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2016р. (суддя Загинайко Т.В.) у справі №904/857/16 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 акціонерного товариства "Криворіжгаз" на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Укртрансгаз" 420 646 грн. 62 коп. - пені, 224 782 грн. 80 коп. - інфляційних нарахувань, 31 900 грн. 61 коп. - річних та 10 159 грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням в частині відмови в позові, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в оскаржуваній частині скасувати, як необґрунтоване й безпідставне, та за результатами апеляційного перегляду прийняти у справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі з покладенням судових витрат за апеляційне оскарження судового рішення на відповідача.

В апеляційній скарзі позивач (апелянт-1) наполягає на наявності у суду правових підстав для задоволення позову у повному обсязі; відсутності помилки в розрахунку позивачем суми пені; безпідставності незастосування до спірних правовідносин ст.231 ГК України.

ПАТ Криворіжгаз (відповідач) у відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач), навпаки, наполягає на правомірності оскаржуваного рішення в частині відмови в позові та стверджує про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 420 646 грн. 62 коп. пені, 224 782 грн. 80 коп. інфляційних нарахувань та 31 900 грн. 61 коп. 3% річних.

В свою чергу, не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2016р. в частині задоволення позовних вимог, до апеляційної інстанції звернулось ПАТ Криворіжгаз (відповідач, апелянт-2). В апеляційній скарзі ПАТ Криворіжгаз наполягає на тому, що впродовж дії мораторію на задоволення вимог кредиторів норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» нарахування штрафу та пені забороняють. Окрім того, на думку скаржника, інфляційні нарахування відповідачеві на підставі ст.625 ЦК України здійснені позивачем з помилкою, яку судом усунуто не було. З огляду на наведене, апелянт-2 (відповідач) просить оскаржуване рішення в частині задоволення позову скасувати.

Позивач (ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") у своєму відзиві на апеляційну скаргу ПАТ Криворіжгаз спростовує доводи відповідача, зауважує на тому, що мораторій на задоволення вимог кредиторів застосовується виключно до грошових зобовязань, термін виконання яких настав до його введення; наявність помилки в розрахунку інфляційних втрат заперечує.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.05.2016р. апеляційна скарга ПАТ Укртрансгаз на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2016р. у справі №904/857/16 була прийнята до розгляду.

В свою чергу, ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.05.2016р. до розгляду була прийнята апеляційна скарга ПАТ Криворіжгаз та, у зв'язку з оскарженням одного і того ж процесуального документу, приєднано до розгляду апеляційної скарги ПАТ Укртрансгаз.

Відповідно до ст.101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційних скарг, відзивів на них, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні уповноважених представників сторін, колегією суддів встановлено наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2011р. між Дочірньою компанією „Укртрансгаз Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, як газотранспортним підприємством, та відповідачем - ОСОБА_3 акціонерним товариством "Криворіжгаз", як замовником, було укладено договір №/П07 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (надалі - Договір). В подальшому, відповідно до п.1 додаткової угоди від 17.01.2013р. №5 до договору №/П07, сторони домовилися слова Дочірня компанія „Укртрансгаз Національної акціонерної компанії Нафтогаз України замінити словами Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз".

Отже, на виконання умов згаданого вище правочину, у 2015 році позивачем було надано відповідачу послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами на загальну суму 1 828 574 грн. 19 коп., що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами: від 31.01.2015р. №01-15-110911135/П07 на суму 488 675 грн. 59 коп.; від 31.01.2015р. №01-15-110911135/П07 на суму 1 112 грн. 77 коп.; від 28.02.2015р. №02-15-110911135/П07 на суму 299 грн. 29 коп.; від 28.02.2015р. №02-15-110911135/П07 на суму 433 469 грн. 18 коп.; від 31.03.2015р. №03-15-110911135/П07 на суму 407 грн. 92 коп.; від 31.03.2015р. №03-15-110911135/П07 на суму 251 351 грн. 57 коп.; від 30.04.2015р. №04-15-110911135/П07 на суму 277 846 грн. 91 коп.; від 30.04.2015р. №04-15-110911135/П07 на суму 557 грн. 28 коп.; від 31.05.2015р. №05-15-110911135/П07 на суму 169 227 грн. 20 коп.; від 31.05.2015р. №05-15-110911135/П07 на суму 306 грн. 32 коп.; від 30.06.2015р. №06-15-110911135/П07 на суму 164 745 грн. 73 коп.; від 30.06.2015р. №06-15-110911135/П07 на суму 242 грн. 10 коп.; від 31.10.2015р. №10-15-110911135/П07 на суму 8 629 грн. 06 коп.; від 30.11.2015р. №11-15-110911135/П07 на суму 8 370 грн. 95 коп.; від 31.12.2015р. №12-15-110911135/П07 на суму 23 332 грн. 32 коп. Даний факт сторонами у справі не заперечується.

Згідно п.5.5 договору, оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає, розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться відповідачем до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, виходячи з зазначених вище умов договору поставки, відповідач повинен був розрахуватися за надані йому позивачем послуги відповідно до 20.02.2015р., до 20.03.2015р., до 20.04.2015р., до 20.05.2015р., до 20.06.2015р., до 20.07.2015р., до 20.11.2015р., до 20.12.2015р. та до 20.01.2016р.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами у справі, відповідач станом на 05.02.2016р. за отримані за договором №/П07 від 28.09.2011р. послуги розрахувався у повному обсязі, що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними дорученнями (а.с.97-98, 146-190, 195-197).

Таким чином, враховуючи, що на момент звернення позивача з позовом до суду спірна заборгованість була погашена у повному обсязі, позовна вимога про стягнення з відповідача 1 353 552 грн. 11 коп. вартості послуг з транспортування та зберігання природного газу задоволенню не підлягає.

В той же час, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В свою чергу, п.7.3 договору сторони узгодили, що у разі порушення замовником передбачених розділом 5 строків оплати, з замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З огляду на наведене, за порушення зобовязань з оплати наданих послуг у січні-грудні 2015р., позивачем відповідачеві було нараховано пеню у розмірі 433 087,67 грн.

Перевіряючи обґрунтованість нарахування відповідачеві зазначеного виду неустойки та правильність розрахунку розміру останньої, апеляційним господарським судом здійснено аналіз наявних у справі первинних документів, як-то, договору поставки №/П07 від 28.09.2011р. (з додатками), актів приймання-передачі послуг, платіжних доручень (а.с.97-98, 146-190, 195-197), а також, здійснено перерахунок пені за допомогою калькулятора Ліга.Закон.

При цьому, апеляційною інстанцією враховано приписи ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, згідно з якою нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців, коли зобовязання мало бути виконано.

Окрім того, прийнято до уваги п.1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», згідно з якою день фактичної сплати суми заборгованості в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, не включається.

У підсумками, за результатами перерахунку, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо правильності нарахування відповідачеві пені за період 21.02.2015р. по 27.01.2016р. в розмірі 420 646 грн. 62 коп. замість заявлених 433 087,67 грн.), з огляду на що колегією суддів визнано необґрунтованими доводи апеляційної скарги ПАТ «Укртрансгаз» (позивача) щодо безпідставності стягнення з відповідача пені у розмірі меншому, ніж заявлено в позові.

Окрім того, за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки, а саме, за порушення зобовязань з оплати наданих послуг у січні-грудні 2015р., на підставі ст.625 Цивільного кодексу позивачем відповідачеві було нараховано 224 782,80 грн. інфляційних втрат, 31 908,63 грн. 3% річних, а також, 125 204,78 грн. штрафу згідно ч.2 ст.231 ГК України.

Так, за ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за результатами здійсненого апеляційним господарськими судом перерахунку, нарахований позивачем відповідачеві розмір інфляційних втрат є вірним та становить 224 782 грн. 80 коп. за період з березня 2015р. по грудень 2016р., що, в свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги ПАТ «Криворіжгаз» про наявність у розрахунку інфляційних витрат помилки. Натомість, розмір 3% річних за період з 21.02.2015р. по 27.01.2015р. нарахований позивачем у більшому, ніж передбачено чинним законодавством України розмірі, та після перерахунку судовою колегією становить 31 900 грн. 61 коп.

Що ж до позовних вимог про стягнення з відповідача 125 204 грн. 78 коп. штрафу за прострочення виконання зобовязань за договором поставки, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду з приводу відсутності правових підстав для задоволення зазначеної вимоги, з огляду на викладене нижче:

Так, згідно з ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Водночас, в п.2.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, зазначено, що штрафні санкції, передбачені абз.3 ч.2 ст.231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Відповідно ж до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.07.2014р. №01-06/841/2014 „Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011р. №01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", грошове зобов'язання це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; до грошових зобов'язань не застосовуються положення абз.3 ч.2 ст.231 Господарського кодексу України. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 04.02.2014р. у справі №903/610/13).

Наведене вище, на думку колегії суддів, викладені в апеляційній скарзі ПАТ Укртрансгаз (позивача) заперечення з приводу неправомірності відмови у стягненні з відповідача 125 204,78 грн. штрафу на підставі ч.2 ст.231 Господарського кодексу України повністю спростовує.

В свою чергу, за результатами апеляційного перегляду колегією суддів визнано такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України доводи апеляційної скарги ПАТ «Криворіжгаз» (відповідача) щодо неправомірності нарахування штрафу та пені впродовж дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Так, дійсно, як встановлено під час провадження у спраів, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2013р. у справі №38/904/208/2013 було порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який згідно зі ст.1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом передбачає зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо. Таким чином, як вірно зазначено місцевим господарським судом, мораторій на задоволення вимог кредиторів застосовується відносно грошових зобовязань, термін виконання яких настав до введення мораторію.

Як вбачається з матеріалів справи, термін сплати за послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу настав після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів ПАТ "Криворіжгаз", відтак, правові підстави для застосування даного мораторію на задоволення вимог кредиторів до спріних правовідносин, та, відповідно, ненарахування штрафних санкцій (пені), незастосування індексу інфляції та процентів річних від простроченої суми у суду відсутні. Окрім того, необхідно зазначити, що, як вабчається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою господарського суду від 31.05.2016р. у справі №38/904/208/2013 провадження у справі про банкрутство ПАТ "Криворіжгаз" припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, через відсутність предмету спору шляхом виконання боржником (ПАТ "Криворіжгаз") всіх зобов'язань перед кредиторами (у даному випадку - ПАТ "Укртрансгаз").

З огляду на викладені вище факти, встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 29.04.2016р. у справі №904/857/16 про часткове задоволення позову обґрунтованим та підтвердженим належними доказами в розумінні вимог ст.ст.32-34 ГПК України.

В свою чергу, викладені в апеляційних скаргах доводи в ході апеляційного перегляду свого підтвердження не знайшли. Зазначені вище висновки суду першої інстанції апелянтами не спростовані, наявність правових підстав для задоволення позову не доведена, що є приводом для відмови в задоволенні апеляційних скарг.

Враховуючи часткове задоволення позову та відмову в задоволенні апеляційних скарг за результатами апеляційного перегляду, судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених позовних вимог. В свою чергу, судові витрати на апеляційне оскарження покладаються на скаржників, відповідно до приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства Укртрансгаз залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства Криворіжгаз залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2016р. у справі №904/857/16 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у двадцятиденний строк.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12.07.2016р.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов