КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Справа№ 910/31499/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання - Ляховенко М.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: Порало Т.І. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2016 (повне рішення складено 15.02.2016)

у справі №910/31499/15 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "БМ Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц"

про стягнення 9 353 847,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "БМ Банк" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" про стягнення 7 780 000 грн. заборгованості по кредиту, 455 289,86 грн. заборгованості по процентам, 26 661,85 грн. пені за процентами, 1 091 895,89 грн. пені за кредитом, а всього 9 353 847,60 грн. за неналежне виконання умов договору відновлюваної кредитної лінії від 12.09.2013 № 47/1/120913.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2016 у справі № 910/31499/15 позов задоволено повністю, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" на користь публічного акціонерного товариства "БМ Банк" 7 780 000 (сім мільйонів сімсот вісімдесят тисяч) грн. заборгованості за кредитом; 455 289 (чотириста п'ятдесят п'ять тисяч двісті вісімдесят дев'ять) грн. 86 коп. заборгованості по процентам; 26 661 (двадцять шість тисяч шістсот шістдесят одну) грн. 85 коп. пені за процентами; 1 091 895 (один мільйон дев'яносто одну тисячу вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 89 коп. пені за кредитом та 140 307 (сто сорок тисяч триста сім) грн. 71 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2016 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення визнав встановленими обставини, які мають значення для справи, що не доведенні належними та допустимими доказами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Хрипуна О.О., Власова Ю.Л. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2016 у справі №910/31499/15 до провадження та розгляд справи призначено на 13.04.2016.

07.04.2016 до відділу документального забезпечення суду від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги та продовження строків її розгляду.

12.04.2016 до відділу документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Судове засідання призначене на 13.04.2016 не відбулось, у зв'язку з участю головуючого судді Корсакової Г.В. у первинному кваліфікаційному оцінюванні суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2016 розгляд справи призначено на 27.04.2016.

Відповідно до розпорядження начальника відділу Київського апеляційного господарського суду № 09-52/1153/16 від 27.04.2016 у зв'язку з перебуванням судді Власова Ю.Л., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/31499/15.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.04.2016 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Хрипуна О.О., Скрипки І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 прийнято справу №910/31499/15 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2016 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Хрипун О.О., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 розгляд справи відкладено на 31.05.2016.

Відповідно до розпорядження начальника відділу Київського апеляційного господарського суду № 09-52/1867/16 від 31.05.2016 у зв'язку з перебуванням судді Скрипки І.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/31499/15.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 31.05.2016 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Власова Ю.Л., Хрипуна О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 прийнято справу №910/31499/15 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2016 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 розгляд справи відкладено на 14.06.2016.

В судове засідання 14.06.2016 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, явка якого в судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Представник позивача в судовому засіданні 14.06.2016 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.09.2013 між Банком і Товариством (позичальник) укладено Договір № 47/1/120913, в який вносилися зміни додатковою угодою від 16.10.2013 № 1 та додатковою угодою від 17.06.2014 № 2, за умовами якого:

- Банк зобов'язується надавати на умовах Договору, а позичальник зобов'язується отримувати, належним чином використовувати та повернути в передбачені Договором строки кредит у сумі 7 780 000 грн. та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором (пункт 1.1 Договору);

- кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії з остаточним терміном повернення не пізніше 11.09.2015. Кредит надається траншами з позичкового рахунку № 656 на поточний рахунок позичальника Банку в безготівковому порядку на ведення поточної діяльності в період з 12.09.2013 до 11.09.2015 (пункту 1.2 Договору);

- кредит повертається позичальником на позичковий рахунок № 656 у Банку не пізніше 11.09.2015 відповідно до графіку: до 30.06.2015 сума погашення 2 000 000 грн. (ліміт кредитування 5 780 000 грн.); до 31.07.2015 сума погашення 2 000 000 грн. (ліміт кредитування 3 780 000 грн.); до 31.08.2015 сума погашення 2 000 000 грн. (ліміт кредитування 1 780 000 грн.); до 11.09.2015 сума погашення 1 780 000 грн. (ліміт кредитування 0 грн.) (пункт 1.3 Договору);

- проценти за користування кредитом розраховуються Банком на основі процентної ставки у розмірі 24 % річних, яка може бути змінена в порядку, визначеному Договором (підпункт 1.6.1.1 пункту 1.6 Договору);

- позичальник, зокрема, зобов'язаний у строки, обумовлені Договором, погашати кредит, своєчасно у визначені Договором строки сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, комісійні винагороди Банку, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за Договором на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції як це передбачено у Договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати спричинені збитки (пункт 4.3.3 Договору);

- за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом та комісійних винагород, у визначені Договором строки, позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через три роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконаним ( підпункт 6.1.1 пункту 6.1 Договору).

- Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за Договором (пункт 10.1 Договору).

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ст.1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи позивач на виконання умов Договору видав відповідачу кредит на суму 7 780 000 грн., що підтверджується банківськими виписками та меморіальними ордерами: від 13.09.2013 № 3942813 та від 17.10.2013 № 4745632.

Однак, відповідач кредит Банку у визначений строк (11.09.2015) не повернув та нараховані проценти за користування кредитними коштами у сумі 455 289,86 грн. не сплатив.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом складає 7 780 000 грн. та за процентами за користування кредитом - 455 289,86 грн.

03.11.2015 Банк надіслав Товариству вимогу № 2662-05/5 від 03.11.2015, в якій вимагав погасити заборгованість за Договором.

Надсилання вказаної вимоги на адресу відповідача підтверджується реєстром та фіскальним чеком від 03.11.2015, копії яких долучені до матеріалів справи.

У свою чергу, відповідач залишив вимогу без належного реагування та відповіді.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не подав суду жодного документального підтвердження погашення заборгованості за Договором.

З огляду на зазначене, оскільки відповідач отримав відповідні кредитні кошти, однак у встановлений договором строк їх не повернув та порушив зобов'язання зі сплати процентів, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідний борг, який існує на момент розгляду справи в суді: 7 780 000 грн. заборгованості з повернення кредиту та 455 289,86 грн. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, має бути стягнутий з відповідача в судовому порядку.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 26 661,85 грн. пені за несвоєчасно погашені проценти та 1 091 895,89 грн. пені за несвоєчасно погашений кредит. Позивач визначає загальний період прострочення з 01.04.2015 по 22.11.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Приписами ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 Договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом та комісійних винагород, у визначені Договором строки, позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через три роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконаним.

Відповідач в суді першої інстанції заявив про застосування строку спеціальної позовної давності щодо стягнення пені, посилаючись на статтю 258 ЦК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 Договору передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через три роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконаним.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що сторони погодили збільшення строку нарахування пені (стаття 232 ГК України) та строку позовної давності (статті 258 та 259 ЦК України).

Враховуючи, що наданий позивачем розрахунок пені відповідає зазначеним вимогам закону, умовам договору і дійсним обставинам справи, суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача 26 661,85 грн. пені за процентами та 1 091 895,89 грн. пені за кредитом.

Доводи скаржника про те, що позивачем не надавались та судом не оглядались оригінали доданих до позовної заяви документів, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ухвалою господарського суду міста Києва від 17.12.2015 про порушення провадження у справі суд першої інстанції зобов'язав позивача надати оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви, для огляду в судовому засіданні. Позивач на виконання вимог ухвали суду надав оригінали документів для огляду в судовому засіданні, що підтверджується протоколом судового засідання від 26.01.2016. Крім того, позивачем в судовому засіданні 14.06.2016 надано для огляду оригінали договору відновлювальної кредитної лінії № 47/1/120913 від 12.09.2013, додаткового договору № 1 від 16.10.2013 до договору, додаткового договору № 2 від 17.06.2014 до договору відновлювальної кредитної лінії № 47/1/120913 від 12.09.2013.

Судова колегія також зазначає, що відповідач не заперечував факт укладення договору відновлюваної кредитної лінії № 47/1/120913 від 12.09.2013 та додаткових договорів до нього, та не доводив що є будь-які відмінності у примірниках договору наданого позивачем та наявного у відповідача.

Щодо тверджень скаржника про порушення судом першої інстанції вимог ст. 79 ГПК України, а саме відмови у зупиненні провадження у справі до розгляду справи № 910/550/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" до Банку про визнання недійсним кредитного договору, судова колегія зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 79 ГПК України передбачено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаною з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

У пункті 3.16 постанови від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" Пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що ст. 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч. 2 - 4 ст. 35 ГПК України). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у ч. 1 ст. 79 ГПК України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з ст. 3 та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Відповідно до п.2.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», якщо спір про визнання недійсним правочину (господарського договору) вирішується одночасно з розглядом іншим судом іншої справи, позовні вимоги в якій ґрунтуються на цьому ж правочинні (зокрема, про стягнення коштів, витребування майна тощо), то наведене згідно з частиною першою статті 79 ГПК України може з урахуванням обставин конкретної справи бути підставою для зупинення провадження у такій іншій справі до закінчення розгляду справи про визнання правочинну (господарського договору) недійсним.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Отже, зупинення провадження у справі про стягнення коштів до вирішення справи, предметом якої є визнання недійсним договору, на підставі якого заявлена вимога про стягнення коштів, є правом, а не обов'язком суду, і вирішуючи питання про зупинення або про відмову у зупиненні провадження у справі суд має враховувати обставини конкретної справи.

Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутня така умова зупинення провадження по справі як неможливість розгляду справи, оскільки в межах цієї справи суд вправі самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, а тому місцевий господарський суд правомірно залишив без задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та розглянув справу по суті.

Також слід зазначити, що представником позивача суду апеляційної інстанції надано копію рішення господарського суду міста Києва від 18.02.2016 у справі № 910/550/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деміс Канц» до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальності «Деміс Груп», яким відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсним договору відновлювальної кредитної лінії № 47/1/120913 від 12.09.2013. Вказане рішення набрало законної сили, доказів протилежного відповідач суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, з встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2016 у справі №910/31499/1 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2016 у справі №910/31499/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/31499/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Ю.Л. Власов

О.О. Хрипун