ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р.Справа № 916/734/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Лавриненко Л.В., Таран С.В.

(Склад колегії сформовано на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями)

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Одеської області від 30.05.2016р.

по справі №916/734/16

за позовом: Приватного акціонерного товариства „ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ"

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 79461,05 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство „ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ" звернулося до господарського суду Одеської області з позовними вимогами та уточненнями до них до ФОП ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 79461,05грн., з яких: вартість запасних частин в сумі 62136,05грн., вартість ремонтних робіт - в сумі 16575 грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 750 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням прийнятих на себе зобов'язань відповідачем за договором транспортного експедирування вантажу, укладеного шляхом укладення Заявки №01-13/10-15 від 13.10.2015р., та посиланням на ст.ст. 207, 627, 638, 924, 929, 932 ЦК України, 316 ГК України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.05.2016р. (суддя Д'яченко Т.Г.) позов задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ПрАТ „ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ" вартість запасних частин в сумі 62136грн. 05 коп., вартість ремонтних робіт в сумі 16575грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 750грн.

Судове рішення мотивоване обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог у вказаній сумі. За умови спричинення пошкодження вантажу ФОП ОСОБА_2 при здійсненні своїх зобов'язань за договором перевезення, суд визнав наявними вину відповідача у спричиненні збитків, протиправність дій останнього у їх спричиненні, причинно-наслідкового зв'язку між заподіяними збитками та протиправною поведінкою відповідача, тобто, всі складові ознаки збитків.

В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками суду, ФОП ОСОБА_2 просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 30.05.2016р. по справі №916/734/16, винести нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи скаржника ґрунтуються на допущених господарським судом порушеннях вимог матеріального та процесуального права. Так, між позивачем і відповідачем договір транспортного експедирування не укладався, а була підписана тільки заявка на проведення певних експедиторських послуг, а отже, відповідач не був перевізником, а виконував функції експедитора.

В свою чергу ФОП ОСОБА_2 було підписано Заявку №2 на транспортне експедирування вантажу від 13.10.2015р., за якою перевізник ФОП ОСОБА_3 взяв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту завантаження і до моменту передачі вантажу вантажоотримувачу. В ТТН стосовно вантажу відсутня інформація щодо ФОП ОСОБА_2 як перевізника товару. Стосовно автотоварознавчої експертизи трактора DEUZ-FAHR AGROTRON X 720 DCR, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, складено 02.02.2016р., то ця експертиза була проведена через великий проміжок часу - півтора місяця після виявлення недоліків у трактора, а за цей період трактор міг піддатися амортизації та технологічному зносу, що могло призвести до нових пошкоджень та погіршень стану старих.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ „ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ" вважає що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки її доводи є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі зазначені обставини справи, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутнього в засіданні представника відповідача, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи і це встановлено господарським судом, 01.10.2015р. між Приватним акціонерним товариством „ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „С-РОСТОК" (Покупець) був укладений договір поставки №389, зі змінами, внесеними додатковою угодою №1 від 05.10.2015р., відповідно до п.1.1 якого Продавець зобов'язується передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити наступний товар: Трактор для сільськогосподарських робіт DEUZ-FAHR AGROTRON X 720 DCR 4-х колісний з противагами 1700 кг. та передньою навіскою категорії 2 з НОМЕР_2, рік випуску - 2013.

Пунктом 1.5 договору передбачено умови і базис постачання товару Покупцю зі складу АДРЕСА_1 відповідно до Інкотермс 2010 на умовах СРТ - 57140 АДРЕСА_2 протягом 5-ти банківських днів після здіснення 100% оплати Товару, визначеної згідно з умовами п. 1.3 Договору.

06 жовтня 2015р. Покупець здійснив 100% оплату вартості товару, що підтверджується випискою по рахунку НОМЕР_3 від 06.10.2015р.

В подальшому для здійснення поставки товару покупцю, позивач 13.10.2015р. підписав з Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 Договір транспортного експедирування шляхом підписання заявки №01-13/10-15, яка містила умови та вимоги щодо здійснення відповідного перевезення: вид послуг експедитора, вид та найменування вантажу, вид необхідного транспорту, відомості про вантажовідправника та вантажоодержувача, пункти відправлення та призначення, строки (терміни) виконання договору, розмір плати експедитору та порядок розрахунків між сторонами, реєстраційний номер автомобіля та контактні дані водія, який виконував дане перевезення.

Вказана Заявка 13.10.2015р. була підписана сторонами та скріплена печатками позивача та відповідача.

При прийнятті товару до перевезення, недоліків при огляді виявлено не було, що підтверджується відмітками на супроводжувальних документах: видатковій накладній №000002863 від 07.10.2015р, Акту прийому-передачі №000000171 від 07.10.2015р.

По факту доставки трактора покупцю (ТОВ „С-Росток") 13.10.2015р. було виявлено пошкодження, що підтверджуються підписаним 13.10.2015р. між позивачем та продавцем Актом коригування до Акту приймання-передачі №000000171 від 07.10.2015р. та примітками на товарно-транспортній накладній №000000277 від 13.10.2015р.

Тобто, пошкодження трактора відбулося під час перевезення - з моменту переходу ризиків втрати чи пошкодження товару від продавця до покупця.

Покупцем була направлена на адресу позивача 13.10.2015р. за вих. №167/1 претензія про усунення виявлених пошкоджень.

За вих. №1153 від 05.11.2015р. ПрАТ „ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ" направила на адресу ФОП ОСОБА_2 претензію про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням трактору AGROTRON X 720, яке сталося внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, в сумі 51536грн.

Повідомленням від 20.11.2015р. ФОП ОСОБА_2 зазначив, що у договірних стосунках з позивачем не перебуває, а по претензіям слід звертатися до фірми перевізника ФОП ОСОБА_3.

В зв'язку з відмовою відповідача добровільно сплатити кошти за заподіяні збитки позивач 17.11.2015р. підписав заявку на проведення товарознавчого дослідження (вих. №12034) судовому експерту - товарознавцю ОСОБА_5 (свідоцтво НОМЕР_4 від 20.03.2015р.) для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в зв'язку із пошкодженням трактора під час перевезення відповідачем.

Про проведення експертного дослідження відповідача було повідомлено телеграмою 17.11.2015р.

Згідно Висновку №02/02-16 експертного автотоварознавчого дослідження трактора DEUZ-FAHR AGROTRON X 720 DCR, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 вартість матеріального збитку, в зв'язку з пошкодженням трактора при перевезенні станом на 24.11.2015р. складає 72761,03грн.

Також, як вказує позивач, для проведення ремонту трактора ним були закуплено необхідні для ремонту запчастини вартістю 62135,05 грн., що підтверджується видатковою накладною №000000213 від 31.12.2015р. та платіжним дорученням №30016538 від 11.05.2016р.

З метою проведення ремонтних робіт позивачем було укладено договір на виконання ремонтних робіт №176 від 05.04.2016р. з ТОВ „ДФ Агро", відповідно до умов якого за платіжним дорученням №30016539 від 11.05.2016р. сплачено 16575 грн. Факт виконання робіт підтверджується Актом виконаних робіт №0023 від 04.05.2016р., замовленням-нарядом №00233 від 27.04.2016р., Актом виконаних робіт №0024 від 12.05.2016р. та замовленням-нарядом №00234 від 05.05.2016р.

За проведення експертного автотоварознавчого дослідження позивачем оплачено 750 грн., що підтверджується платіжним дорученням №30014193 від 26.01.2016р. та актом виконання та приймання робіт №01-16 від 21.01.2016р.

Позивачем було задоволено претензію ТОВ „С-Росток" та відшкодовано останньому вартість пошкодження вантажу у вигляді запчастин, ремонтних робіт, що і стало підставою для звернення з позовом до відповідача - ФОП ОСОБА_2 з вини якого, як перевізника, були завдані ці збитки, оскільки вантаж для перевезення було прийнято без заперечень в належному стані.

Господарський суд, приймаючи рішення про задоволення позову в повному обсязі, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

З висновками господарського суду погодитися можна, оскільки вони ґрунтуються на наявних у справі доказах, яким господарський суд дав правильну юридичну оцінку, вірно застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 929 Цивільного кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно п. 1, ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Із змісту пп. 1 п. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України вбачається, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Пунктами 1, 2 ст. 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Перевізник зобов'язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором. Відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу. Відправник повинен пред'явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці; вантаж має бути також замаркований відповідно до встановлених вимог. Перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу. (ч.ч.1, 2, 3 ст.917 ЦК України).

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ч.ч.1, 2 ст.924 ЦК України).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством. У разі якщо для здійснення перевезення вантажу законодавством або договором передбачено спеціальні документи (посвідчення), які підтверджують якість та інші властивості вантажу, що перевозиться, вантажовідправник зобов'язаний передати такі документи перевізникові разом з вантажем. Про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином. (ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.308 ГК України).

Перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу. Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату (ч.ч.1, 3, 4 ст.314 ГК України).

Згідно ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За положеннями ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2 статті 22 Цивільного Кодексу України).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 ЦК України).

Породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням негативного результату. Вказані обставини підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами. Стягнення збитків як виду цивільно-правової відповідальності можливе у випадку наявності таких збитків та обґрунтованості їх розміру.

З аналізу вищевказаних норм законодавства, вбачаться, що об'єктивною стороною правопорушення є наявність збитків в майновій сфері кредитора, протиправна поведінка, яка втілилась в невиконанні або неналежному виконанні боржником зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками. Відсутність хоч би одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним зобов'язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Господарським судом встановлено, що між ПрАТ „ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ" та ТОВ „С-РОСТОК" було укладено договір поставки №389, з метою виконання якого позивач 13.10.2015 р. уклав із відповідачем договір - заявку на транспортне експедирування вантажу №01-13/10-105, а саме перевезення трактора для сільськогосподарських робіт DEUZ-FAHR AGROTRON X 720 за маршрутом м. Полтава вул.Серьогіна, 2 - Херсонська область, м. Каховка.

Вказана заявка містить всі суттєві умови щодо здійснення відповідного перевезення, передбачені главою 64 ЦК України.

Щодо перевезення трактора з метою доставки для ТОВ „С-Росток" іншою особою, то у позивача відсутні будь-які договірні стосунки з іншими особами, в тому числі ФОП ОСОБА_3

Заявка №2 на транспортне експедирування вантажів укладена між ФОП ОСОБА_2.(експедитор) та ФОП ОСОБА_3 (перевізник) та передбачає повну матеріальну відповідальність перевізника за збереження вантажу з моменту завантаження до моменту передачі його вантажоотримувачу. Але ці правовідносини склалися між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 і позивач ніякого відношення до взаємостосунків між вказаними підприємцями немає.

ОСОБА_4 стосунки у позивача і відповідача, як транспортної організації, виникли із Заявки №01-13/10-15, яку покладено в основу позовних вимог до ФОП ОСОБА_2, що спростовує твердження скаржника про відсутність між ним та позивачем будь-яких домовленостей по перевезенню трактора та відповідальності у разі порушення цих домовленостей.

Представник скаржника в судовому засіданні підтвердила, що водій ОСОБА_6 не заперечував щодо факту ДТП, завданих збитків, але сума збитків не була узгоджена.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надані позивачем докази були розглянуті господарським судом, їм надана правильна юридична оцінка.

Будь-які докази в підтвердження своїх заперечень, в даному випадку, доводів апеляційної скарги, крім Заявки №2 від 13.10.2015р., скаржником не надано.

За таких обставин, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для скасування рішення господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги ґрунтуються на переоцінці наданих доказів позивача та тлумаченні норм права на свою користь.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 30.05.2016р. у справі №916/734/16 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 Господарського Процесуального Кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя С.В. Таран