ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" липня 2016 р.Справа № 916/1359/16

За позовом: Приватного підприємства "Прогресфарм";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллехтон-Україна";

про стягнення 78 861,53 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 4 від 15.06.2016 р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство "Прогресфарм" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллехтон-Україна", в якій просить суд стягнути з останнього суму основної заборгованості у розмірі 78 861,53 грн., з яких 63 745,03 грн. основної заборгованості, 2 194,50 грн. пені; 12 749,10 грн. збитків у розмірі 20 %; 172,90 грн. 3 % річних, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами по справі договору поставки № 42/16 від 07.04.2016р. в частині повної та своєчасної сплати грошових коштів за поставлений товар, у звязку із чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 63 745,03 грн., на яку позивачем було нараховано пеню, 3% річних (ст. 625 ЦК України) та збитки у розмірі 20 % (п.6.2 договору) у розмірах, що заявлені до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.05.2016р. було порушено провадження у справі № 916/1359/16 із призначенням до розгляду в засіданні суду 22.06.2016р.

Ухвалою суду від 22.06.2016р., з огляду на нез'явлення в судове засідання представника відповідача, відсутність доказів щодо повідомлення останнього про місце, дату та час проведення судового засідання, а також з огляду на невиконання вимог ухвали суду, розгляд справи було відкладено на 11.07.2016р.

У судове засідання 11.07.206р. зявився представник позивача, який в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аллехтон-Україна" про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, шляхом надсилання судової ухвали про порушення провадження у справі від 30.05.2016р. та ухвали про відкладення розгляду справи від 22.06.2016р. на адресу, зазначену у спеціальному витязі з ЄДР (а.с.27-29), у судові засідання не зявлявся, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги зазначене та те, що вищевказана судова ухвала про порушення провадження у справі від 30.05.2016р. була повернута з відміткою у довідці поштової установи „за закінченням строку зберігання (а.с.37-40), суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2016р. між Приватним підприємством "Прогресфарм" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аллехтон-Україна" (Покупець) було укладено договір поставки № 42/16 (а.с.12-14), згідно п. 1.1 якого Постачальник зобовязується поставити і передати у власність, а Покупець прийняти і оплатити гірчицю жовту українського походження врожаю 2014р.

Загальна кількість товару в заліковій вазі становить 6 тон 710 кг. (п.2.1 договору).

Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що загальна вартість товару, що постачається на дату укладення цього договору становить 63 745,03 грн., в тому числі ПДВ 10 624,17 грн.

Згідно п. 4.3 договору встановлено, що покупець здійснює оплату в розмірі 100 % від вартості товару на розрахунковий рахунок Постачальника на підставі рахунку фактури на товар у термін не пізніше 5 календарних днів від дати отримання товару.

Постачальник зобовязується разом з поставкою товару надати Покупцю:

- видаткову накладну;

- протокол сертифікаційних випробовувань;

- рахунок;

- товарно-транспортну накладну (п.4.4 договору).

Пунктом 4.5 договору сторони узгодили, що обовязки Покупця по сплаті товару вважаються виконаними в момент надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника при здійсненні оплати вартості товару відповідно до реквізитів, зазначених у цьому договорі.

Відповідно до умов п. 5.3 договору, Покупець зобовязаний прийняти і оплатити товар на умовах дійсного договору.

Крім того, п. 6.2 договору сторони узгодили, що за несвоєчасну оплату отриманої продукції, Покупець зобовязаний сплатити Постачальнику штрафні санкції у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який стягується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати поставленої продукції до моменту остаточного розрахунку.

В разі порушення Покупцем терміну повної оплати продукції більше ніж на 5 календарних днів, він зобовязаний виплатити Постачальнику, крім пені, збитки у розмірі 20 % від загальної вартості продукції з простроченою оплатою, а також, окремо від неустойки, відшкодувати інші збитки та витрати Постачальника, повязані з притягненням Покупця до виконання його грошових зобовязань за даним договором.

Договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представники сторін і діє до 31.12.2016р. (п.9.1 договору).

Таким чином, проаналізувавши зміст вказаного договору, суд доходить висновку про можливість застосування до нього норм, що регулюють правовідносини поставки та купівлі-продажу.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав умови договору та здійснив поставку товару на загальну суму 63 745,03 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № 80328 від 15.04.2016р. (а.с.15), довіреністю на отримання №7 від 15.04.2016р. (а.с.24) та товарно-транспортною накладною від 15.04.2016р. (а.с.31-32), оригінали яких було оглянуто судом у судовому засіданні 22.06.2016р. та 11.07.2016р..

Однак відповідач, отримавши товар, про що свідчить відповідна відмітка представника відповідача на вказаному документі, діючого на підставі, виданої ТОВ „Аллехтон-Україна довіреності № 7 від 15.04.2016р. (а.с.24), свої зобовязання за договором в частині повної та своєчасної оплати товару не виконав, з огляду на що у нього виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Враховуючи, що наявність заборгованості у розмірі 63 745,03 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростована, суд доходить висновку щодо задоволення вимог позивача про її стягнення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 194,50 грн. та 3 % річних у сумі 172,90 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та матеріальної шкоди.

Пунктом 6.2 договору сторони встановили, що за несвоєчасну оплату отриманої продукції, Покупець зобовязаний сплатити Постачальнику штрафні санкції у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який стягується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати поставленої продукції до моменту остаточного розрахунку.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд, перевіривши розрахунок пені, що наведений у позовній заяві (а.с.5-6), вважає його вірним, а вимоги про її стягнення у сумі 2 194,50 грн. такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, відповідно до положень ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, враховуючи вищезазначене, перевіривши розрахунок 3% річних, що наведений у позовній заяві (а.с.6), також вважає його вірним, у звязку із чим вимоги про їх стягнення у заявленому позивачем розмірі підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення збитків у розмірі 20 % від загальної вартості поставленої продукції у сумі 12 749,10 грн. суд вказує таке.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно положень п.5 ст. 225 ЦК України, в редакції, яка діяла станом на день укладення договору, сторони господарського зобов'язання мають право за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов'язання чи строків порушення зобов'язання сторонами. Не допускається погодження між сторонами зобов'язання щодо обмеження їх відповідальності, якщо розмір відповідальності для певного виду зобов'язань визначений законом.

Як встановлено судом, вищевказаним п. 6.2 договору сторони погодили, що в разі порушення Покупцем терміну повної оплати продукції більше ніж на 5 календарних днів, він зобовязаний виплатити Постачальнику, крім пені, збитки у розмірі 20 % від загальної вартості продукції з простроченою оплатою, а також, окремо від неустойки, відшкодувати інші збитки та витрати Постачальника, повязані з притягненням Покупця до виконання його грошових зобовязань за даним договором.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлення факту порушення відповідачем строку повної оплати поставленої позивачем продукції, з урахуванням погодження сторонами у договорі умови щодо стягнення збитків за таке порушення, суд вважає, що вимоги щодо стягнення збитків у сумі 12 749,10 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи задоволення позову Приватного підприємства "Прогресфарм", витрати по сплаті судового збору згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49,75,82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллехтон-Україна" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Комсомольська, буд. 11, ) на користь Приватного підприємства "Прогресфарм" (67668, Одеська область, Біляївський район, с. В. Дальник, вул. Південна, 59, ) 63 745 /шістдесят три тисячі сімсот сорок пять/ грн. 03 коп. основної заборгованості; 2 194 /дві тисячі сто девяносто чотири/грн. 50 коп. пені; 12 749 /дванадцять тисяч сімсот сорок девять/ грн. 10 коп. збитків; 172 /сто сімдесят дві/грн. 90 коп. 3 % річних та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 /одна тисяча триста сімдесят вісім/грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 липня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська