РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016Справа №910/9226/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/9226/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія виробниче підприємство

«СВАН»;

до товариство з обмеженою відповідальністю «Промдетальсервіс»;

про розірвання договору та стягнення 39 831,68 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Терновий Р.Б., довіреність б/н від 07.06.2016р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія виробниче підприємство «СВАН» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Промдетальсервіс» (надалі - відповідач) про стягнення 39 831,68 грн., а також про розірвання договору № 69 на поставку продукції від 04.11.2015р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору № 69 на поставку продукції від 04.11.2015р. поставив товар неналежної якості, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача 8125,50 грн. передоплати, також відповідач у встановлений строк не поставив передплачений позивачем товар на суму 9365,73 грн., з огляду на що позивач просить стягнути з відповідача 9365,73 грн. передоплати, а також за прострочення поставки товару позивачем нарахована пеня в сумі 22 340,45 грн. У зв'язку з істотним порушення відповідачем умов договору, позивач також просить розірвати договір № 69 на поставку продукції від 04.11.2015р.

09.06.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2016р. порушено провадження у справі № 910/9226/16 та призначено її розгляд на 09.06.2016р.

Ухвалою суду від 09.06.2016р. розгляд справи було відкладено на 30.06.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання повноважного представника позивача та неподанням витребуваних доказів та необхідністю витребування нових доказів.

15.06.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано пояснення.

Представник позивача в судове засідання 30.06.2016р. вдруге не з'явився, при цьому 10.06.2016р. через відділ діловодства суду від позивача отримано заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що зі сторони ТОВ «Промдетальсервіс» не було порушено умов Договору № 69 на поставку продукції від 04.11.2015р. і позивачем не надано жодних доказів до справи, які підтверджують факт поставки товару, що не відповідає умовам договору. Крім того, представник відповідача зазначив про безпідставність вимог в частині повернення передплати, оскільки рахунки №№ 1175, 1230 та 1058, на підставі яких позивачем були перераховані кошти в розмірі 9365,73 грн. не мають відношення до Договору № 69 на поставку продукції від 04.11.2015р.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2015р. між позивачем (за договором - покупець) та відповідачем (за договором - продавець) було укладено договір № 69 на поставку продукції, відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця продукцію (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його вартість на умовах, визначених у цьому договорі. Право власності на товар у покупця виникає з моменту сплати його повної вартості постачальнику.

Відповідно до п.2.3 договору, оплата товару покупцем здійснюється у формі:

2.3.1. 50% попередня оплата, решту 50% протягом 2-х календарних днів після отримання замовленої продукції. Датою отримання продукції вважається дата виписки видаткової накладної.

За умовами п.2.4 договору, продавець зобов'язується поставити товар протягом 3 календарних днів з моменту отримання 50% передоплати.

26.02.2016р. сторонами було підписано додаток № 3 до договору на поставку курток (тканина - болонья, колір - синій (електрик), підкладка жовтого кольору) кількість 50 штук, ціна за одиницю з ПДВ - 325,00 грн., на загальну суму 16 251,00 грн. Термін виконання замовлення - 29.03.2016р.

На виконання умов договору та додатку № 3 до договору, позивачем було перераховано на рахунок відповідача передоплату 50% за товар у сумі 8125,50 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 285 від 26.02.2016р., наявною в матеріалах справи.

За твердженням позивача, відповідачем був поставлений товар, який не відповідає умовам, погодженим у додатку № 3 від 26.02.2016р. до договору, в зв'язку з чим позивач повернув відповідачу неякісний товар та направив претензію. Однак, як зазначає позивач, відповідач відмовився від їх отримання.

У зв'язку з тим, що відповідачем було поставлено товар, який не відповідає умовам, визначеним договором та додатком № 3 до договору, позивач просить суд стягнути з відповідача передоплату за неякісний товар у сумі 8125,50 грн.

Крім того, за твердженням позивача, відповідно до умов спірного договору, на підставі виставлених відповідачем рахунків-фактур № 1175 від 05.04.2016р. на суму 14 139,66 грн., № 1230 від 07.04.2016р. на суму 457,32 грн. та № 1058 від 25.03.2016р. на суму 4134,48 грн., позивачем було здійснено 50% передоплату товару в сумі 9365,73 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №№ 579, 580, 581 від 07.04.2016р., проте відповідач в порушення умов п.2.4. договору, не поставив товар у визначений строк, у зв'язку з чим у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за передплачений товар у сумі 9365,73 грн.

Отже, на день розгляду справи загальна заборгованість відповідача, яку просить стягнути позивач становить 17 491,23 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 статті 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з статтею 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 768 Цивільного кодексу України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що зі сторони ТОВ «Промдетальсервіс» не було порушено умов Договору № 69 на поставку продукції від 04.11.2015р. і позивачем не надано жодних доказів до справи, які підтверджують факт поставки товару, що не відповідає умовам договору. Крім того, представник відповідача зазначив про безпідставність вимог в частині повернення передплати, оскільки рахунки №№ 1175, 1230 та 1058, на підставі яких позивачем були перераховані кошти в розмірі 9365,73 грн. не мають відношення до Договору № 69 на поставку продукції від 04.11.2015р.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, 26.02.2016р. між сторонами було підписано додаток № 3 до договору на поставку курток (тканина - болонья, колір - синій (електрик), підкладка жовтого кольору) кількість 50 штук, ціна за одиницю з ПДВ - 325,00 грн., на загальну суму 16 251,00 грн. Термін виконання замовлення - 29.03.2016р.

Умовами п.2 додатку № 3 до договору визначено характеристики товару: курточка укорочена синього кольору в кількості 50 одиниць з логотипом. Основне по моделі: тканина щільна болонья синього кольору, підкладка жовтого кольору, дві кишені на змійці зовні + внутрішня кишеня, захований капюшон. Рукава і низ куртки на м'якому манжеті. Утеплювач синтепон 100%.

Так, обумовлений додатком № 3 до договору товар був поставлений відповідачем, що підтверджується накладною № 1408 від 24.03.2016р.

У своїх претензіях позивач зазначав, що товар поставлений з нашивками, які не відповідають умовам, погодженим в додатку № 3 до договору.

Дослідивши матеріали справи, умови договору та додатку № 3 до договору, судом встановлено, що сторонами не було визначено конкретних вимог до товару, зокрема нашивки (логотипу), не було затверджено макету логотипу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що твердження позивача є безпідставними, оскільки позивачем не надано суду належних доказів невідповідності поставленого відповідачем товару умовам договору та додатку № 3 до договору, з огляду на що вимоги позивача про повернення передоплати в сумі 8125,50 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

До того ж, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 9365,73 грн. передоплати за товар, який, за твердженням позивача, поставлено не було, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як зазначає позивач, на підставі виставлених відповідачем рахунків-фактур № 1175 від 05.04.2016р. на суму 14 139,66 грн., № 1230 від 07.04.2016р. на суму 457,32 грн. та № 1058 від 25.03.2016р. на суму 4134,48 грн., позивачем відповідно до умов договору № 69 на поставку продукції від 04.11.2015р. було здійснено передоплату 50% товару в сумі 9365,73 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №№ 579, 580, 581 від 07.04.2016р., проте відповідач в порушення умов п.2.4. договору № 69 на поставку продукції від 04.11.2015р. не поставив товар у визначений строк, у зв'язку з чим у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за передплачений товар у сумі 9365,73 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, в рахунках-фактури № 1175 від 05.04.2016р., № 1230 від 07.04.2016р. та № 1058 від 25.03.2016р. відсутнє посилання на договір № 69 на поставку продукції від 04.11.2015р., відтак положення спірного договору не підлягають застосуванню в даному випадку, зокрема, в частині строків поставки передплаченого позивачем товару в сумі 9365,73 грн., що спростовує твердження позивача про прострочення відповідачем поставки передплаченого товару позивачем та порушення взятих на себе зобов'язань за вказаним договором.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог про стягнення передоплати в сумі 9365,73 грн., оскільки така передоплата була здійснена не за договором № 69 на поставку продукції від 04.11.2015р.

Також, позивач просить суд розірвати договір № 69 на поставку продукції від 04.11.2015р., у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по поставці передплаченого позивачем товару згідно рахунків-фактур № 1175 від 05.04.2016р. на суму 14 139,66 грн., № 1230 від 07.04.2016р. на суму 457,32 грн. та № 1058 від 25.03.2016р. на суму 4134,48 грн.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За наведених обставин, з урахуванням того, що вище судом встановлено, що передоплата в сумі 9365,73 грн. була здійснена не за договором № 69 на поставку продукції від 04.11.2015р., суд приходить до висновку про відсутність підстав для розірвання зазначеного договору, а позовні вимоги в цій частині, відповідно, необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вимога про стягнення 22 340,45 грн. пені задоволенню також не підлягає, оскільки є похідною від вимоги про стягнення попередньої оплати.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 05.07.2016р.

Суддя А.І. Привалов