донецький апеляційний господарський суд
П о с т а н о в а

І м е н е м У к р а ї н и

13.07.2016 справа № 905/3193/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за дов. б/н від 11.01.2016,
від відповідача:ОСОБА_5 за дов. № ББУ/ДУ58/СЛ/16 від 30.06.2016,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м. Добропілля, м. Білицьке Донецької області,
на рішення Господарського суду Донецької області
від16.05.2016
по справі№ 905/3193/15 (суддя Гринько С.Ю.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська ЕнергоМеталургійна компанія», м. Дніпро,
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м. Добропілля, м. Білицьке Донецької області,
простягнення 103 928, 40 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровська ЕнергоМеталургійна компанія» (далі ТОВ «ДЕМК», позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (далі ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», відповідач) про стягнення основного боргу в сумі 103 928, 40 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 16.05.2016 у справі № 905/3193/15 позов ТОВ «ДЕМК» задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідача основний борг у сумі 103 928, 40 грн. Рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 16.05.2016 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «ДЕМК» відмовити. В обґрунтування своїх вимог апелянт, зокрема, посилається на те, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, а також неповно зясовані обставини, що мають значення для справи.

Заявник апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки умовам договору, а також факту відсутності на видаткових накладних дати, зазначеної представником ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», у звязку з чим висновок суду про те, що строк оплати поставленої продукції за спірним договором настав, не ґрунтується на матеріалах справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не вбачає підстав для її задоволення та вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Представник позивача у судовому засіданні підтвердив доводи, викладені у відзиві.

Представник відповідача у судовому засіданні просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України та на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та додані до неї матеріали, а також, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Між ТОВ «ДЕМК» та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» 19.09.2014 був укладений договір поставки № ДУ-2014/443-КП (далі Договір), за умовами якого позивач (далі Постачальник) зобовязується поставити у власність відповідача (далі Покупця) продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі Продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими Сторонами у цьому Договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами цього Договору (а.с.9-12).

Згідно з п. 1.2 Договору Покупець зобовязується прийняти та оплатити Продукцію, що поставляється йому у власність, відповідно до умов цього Договору.

У п. 4.1 Договору зазначено, що поставка Продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в строки, погоджені Сторонами в Специфікаціях до цього Договору.

Під партією Продукції Сторони розуміють будь-яку кількість Продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та одним товаросупровідним документом.

Умови поставки Продукції DDP, відповідно до «Інкотермс-2000». Місце пункта призначення вказується Сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору (п. 4.2 Договору).

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що на підтвердження поставки Постачальник зобовязаний надати Покупцю такі товаросупровідні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну; відповідні товаросупровідні накладні: видаткову накладну; товаро-транспортну накладну; сертифікат якості та/або паспорт або іншу технічну документацію; сертифікат відповідності (у разі, якщо Продукція підлягає обовязковій сертифікації); інструкцію з експлуатації (у випадку, якщо цей документ передбачений); технічну документацію, передбачену п. 2.3 цього Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору загальна сума договору визначається загальною сумою усіх Специфікацій до цього Договору, але у будь-якому випадку не повинна перевищувати суму, еквівалентну 5 000 000, 00 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно з п. 5.2 Договору ціни на Продукцію, що поставляється Постачальником, встановлюються Сторонами у відповідних Специфікаціях до цього Договору.

У п. 5.3 Договору передбачено, що розрахунки за Продукцію, що поставляється Постачальником за цим Договором, здійснюється Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на 90 (девяностий) календарний день з дати поставки відповідної партії Продукції, якщо інший більший строк відстрочки оплати не узгоджений у відповідній Специфікації. У випадку якщо строк оплати не приходиться на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється наступного банківського дня.

Відповідно до п. 6.7 Договору у випадку несвоєчасної оплати Продукції, Покупець сплачує Постачальнику неустойку у виді пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки оплати від вартості, не оплаченої Продукції.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома Сторонами своїх зобовязань, строк дії Договору встановлюється до 31.12.2015 включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) Сторонами (Стороною) своїх зобовязань за цим Договором, строк дії Договору продовжується до повного виконання Сторонами всіх прийнятих на себе зобовязань (п. 8.1 Договору).

Між ТОВ «ДЕМК» та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» була укладена низка Специфікацій до Договору, які, зокрема, визначають умови оплати та поставки Продукції.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ДЕМК» послалось на те, що на виконання умов Договору та відповідних Специфікацій до нього поставило відповідачу продукцію на загальну суму 103 928, 40 грн., за видатковими накладними: № 131 від 9 лютого 2015 року на суму 3 650, 40 грн. (з ПДВ), № 258 від 16 березня 2015 року на суму 65 238, 00 грн. (з ПДВ), № 201 від 1 квітня 2015 року на суму 18 000, 00 грн. (з ПДВ), № 431 від 23 квітня 2015 року на суму 17 040, 00 грн. (з ПДВ), яку Покупець не оплатив.

Відповідач поставку Продукції за зазначеними видатковими накладними не спростував, але вважає, що строк оплати не настав.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, виходячи з такого.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що

договір, на підставі якого заявлено позов, за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічне визначення договору поставки міститься у ст. 712 Цивільного кодексу України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтями 526, 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

За приписами частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обовязок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обовязок продавця доставити товар.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду, що надані позивачем видаткові накладні відповідають вимогам зазначеної статті Закону та п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 щодо наявності в них обовязкових реквізитів, зокрема, дати їх складання.

Дійсно, умовами п. 4.4 Договору передбачено, що датою поставки вважається дата, вказана представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником.

Однак, оскільки Покупець не зазначив іншої дати при прийнятті Продукції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що дата видаткової накладної і є датою поставки.

Посилання відповідача на відсутність доказів направлення йому рахунків-фактур також не є підставою для скасування рішення, оскільки рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, і не є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує здійснення господарської операції.

Ненадання рахунку-фактури також не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку з оплати поставленої Продукції.

Позивач вважає, що оскільки остання поставка продукції була здійснена 23.04.2015, а тому, з урахуванням п. 5.3 Договору, кінцевою датою розрахунків між сторонами за спірним Договором є 22.07.2015.

Специфікаціями від 29.01.2015, 02.03.2015 визначено, що строк оплати отриманої Продукції здійснюється на 90 календарний день, Специфікацією від 17.02.2015 встановлюється строк оплати протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати постачання Продукції, а Специфікацією від 26.03.2015 передбачено строк оплати протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати постачання Продукції. Отже, Покупець мав розрахуватись відповідно: 11.05.2015, 15.06.2015, 30.06.2015 та 29.06.2015.

Таким чином суд першої інстанції правомірно визнав, що строк оплати, поставленої Продукції за видатковими накладними: № 131 від 9 лютого 2015 року, № 258 від 16 березня 2015 року, № 201 від 1 квітня 2015 року та № 431 від 23 квітня 2015 року на момент звернення позивача з позовом настав, і свої зобовязання з оплати за спірним договором відповідач не виконав.

Крім того апеляційний суд враховує, що відповідач у запереченнях на позовну заяву послався на факт неналежного оформлення видаткових накладних № 499 від 28.04.2015, № 501 від 28.04.2015, № 507 від 29.04.2015, № 389 від 07.04.2015, що судом першої інстанції обєктивно не було взято до уваги при прийнятті рішення, оскільки зазначені видаткові накладні не є предметом спору у даній справі (а.с. 45-46).

Інших доводів і заперечень щодо спростування висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, в апеляційній скарзі не наведено, а тому колегія суддів апеляційної інстанції вважає доведеним факт поставки товару належними доказами, а саме: видатковими накладними, відповідними довіреностями, товарно-транспортними накладними, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» задоволенню не підлягає з наведених вище підстав.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м. Добропілля, м. Білицьке Донецької області, на рішення господарського суду Донецької області від 16.05.2016 у справі № 905/3193/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 16.05.2016 у справі № 905/3193/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Т.М. Колядко

Судді: Н.В. Ломовцева

ОСОБА_3