Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" липня 2016 р. Справа № 906/439/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

- за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довір. №1569/15/1 від 05.04.2016р.,

від відповідача: -1: ОСОБА_2, дов. №02-17/1327 від 10.05.2016р.,

від відповідача-2: ОСОБА_3, дов. №б/н від 14.06.2016р.,

третя особа-1: не прибув,

третя особа-2: ОСОБА_2 дов. №02-17/1327 від 10.05.2016р.,

третя особа -3: ОСОБА_4, дов. № 142 від 01.07.16р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державної іпотечної установи (м. Київ)

- за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Промекономбанк" (м. Київ)

до 1. ОСОБА_5 комітету Коростенської міської ради (м. Коростень)

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" ( м. Коростень)

за участю третіх осіб Коростенської міської ради (м. Коростень) та ТОВ "Фінанс ОСОБА_6" (м. Київ)

про визнання недійсним договору дольової участі у будівництві від 22.06.2010р. №23

Позивачем ОСОБА_7 іпотечною установою (далі - Установа) пред'явлено позов до відповідачів ОСОБА_5 комітету Коростенської міської ради (далі - Відповідач-1) та ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" (далі - Відповідач-2) про визнання недійсним Договору дольової участі у будівництві від 22.06.2010р. №23 ( далі - оспорюваний Договір).

За доводами позову, оспорюваний Договір, порушує права Установи, що виникли з Договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно № 29/3.1-3 від 17.09.13р. ( далі - Договір іпотеки) , укладеного з Відповідачем -2 , предметом якого є "Об'єкт незавершеного будівництва", єдиним власником якого на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.08.2013р. № 7772099 також є Відповідач-1, та яким забезпечені кредитні правовідносин між Установою та ПАТ "КБ Промекономбанк" ( далі - Третя особа -1 ), що випливають з Кредитного договору № 29/3 від 17.09.2013р.

Попри те, що Договір іпотеки визнано судом недійсним, оспорюваний Договір також є недійсним з наступних підстав :

- як встановив Вищий господарський суд України у постанові від 23.03.2016р. у справі № 906/1079/15, після виконання умов оспорюваного Договору , а саме добудови і введення в експлуатацію "Об'єкта незавершеного будівництва", останній буде належати відповідачам на праві спільної часткової власності , а не одноособово Відповідачу -2;

- зокрема, кінцевою метою укладання оспорюваного Договору Відповідачем-1 є отримання житлових приміщень (квартир) для виконання такої соціальної функції місцевого самоврядування як поліпшення житлових умов мешканців територіальної громади ( ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні");

- в свою чергу, досягнення Відповідачем - 1 соціального ефекту від участі в оспорюваному Договорі є неможливим без здійснення власних інвестицій у вигляді коштів, паїв, рухомого та нерухомого майна , інше ( ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" );

- зокрема, за умовою ч.2 п. 3.1 оспорюваного Договору Відповідач-1 зобов'язався передати Відповідачу-2 на баланс "Об'єкт незавершеного будівництва";

- участь Відповідача -2 в оспорюваному Договорі ( п. 3.2 ) полягає у повному фінансуванні проектування та будівництва "Об'єкта незавершеного будівництва", інших витрат, пов'язаних з будівництвом, введенням в експлуатацію і передачею на баланс об'єкта;

- таким чином, та як самостійно визнали відповідачі у п. 9.4 оспорюваного Договору, останній має інвестиційну природу, тому регулюється Законом України "Про інвестиційну діяльність" , однак стаття 4 цього Закону передбачає, що об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління;

- окрім того, з огляду на умови оспорюваного Договору, спільна діяльність відповідачів здійснюється на основі об'єднання їх вкладів , а відтак, зумовлює виникнення права спільної часткової власності на її результати ( ст. 1133 та ст. 1134 ЦК України);

- таким чином, укладанням оспорюваного Договору право Відповідача -1 на одноособове розпорядження "Об'єктом незавершеного будівництва", як комунальним майном, обмежилось обов'язком отримання згоди на здійснення цієї правомочності у Відповідача -2;

- по суті , укладанням оспорюваного Договору відбулось відчуження "Об'єкта незавершеного будівництва", як комунального майна, поза встановленим законами України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва " та "Про місцеве самоврядування в Україні" порядком та з недотриманням умови про обов'язкове нотаріальне посвідчення цього договору як такого, що має ознаки договору-купівлі-продажу комунального майна;

- так, Коростенською міською радою рішенням від 17.06.2010р. № 21 надано Відповідачу -1 лише дозвіл на укладання оспорюваного Договору , а не дозвіл на відчуження "Об'єкта незавершеного будівництва", як комунального майна, тому оспорюваний Договір суперечить ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ;

- оскільки законами України "Про приватизацію державного майна" ( п.4 ст. 27) та "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) ( ч.2 п.1 ст. 23 ) передбачено обов'язкову нотаріальну форму для посвідченням договорів з відчуження майна , а п.3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню , є укладеним з дня такого посвідчення, оспорюваний Договір в силу статті 220 цього Кодексу, є нікчемним;

- окрім того, з метою вчинення Відповідачем-1 щодо "Об'єкта незавершеного будівництва" юридично значимих дій, цей об'єкт мав набути цивільну оборотоздатність , тобто стати об'єктом цивільного обороту, до укладення оспорюваного Договору шляхом проведення державної реєстрації права комунальної власності на цей об'єкт (ст. 178 ЦК України) ;

- однак станом на дату укладання оспорюваного Договору його предмет - "Об'єкт незавершеного будівництва" - не мав цивільної оборотоздатності , що доводить недійсність правочину щодо такого об'єкту в цілому.

На підставі вищевикладеного, Установа просила позов задовольнити ( а с. 3-10).

Ухвалою від 06.05.2016р. господарський суд порушив провадження у справі, вжив заходи по підготовці справи до розгляду, передбачені ст. 64-65 ГПК України.

Ухвалою від 23.05.2016р. господарський суд на підставі ст. 27 ГПК України залучив до участі у справі третьою особою на стороні позивача - ПАТ "КБ "Промекономбанк" (Третя особа -1) та третьою особою на стороні відповідачів - Коростенську міську раду (далі - Третя особа -2).

До початку розгляду справи по суті в засіданні суду 06.06.16р. Установа не змінила підстави та предмету позову, відповідачі не подали зустрічного позову, відповідно.

Позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просить суд їх задовольнити.

Відповідач-1 ОСОБА_5 комітет Коростенської міської ради проти позову заперечує з підстав, наведених у відзиві, вважає, що позов подано з порушення строків позовної давності та доводить, що позивач не є стороною оспорюваного договору, отже не набуває за ним будь-яких прав та обов'язків, тому укладення Договору дольової участі ніяким чином не порушує прав та інтересів позивача. Зокрема, наголошує, що у разі визнання судом договору №23 дольової участі в будівництві від 22.06.2010р. недійсним, настануть правові наслідки у формі двосторонньої реституції, а саме повернення об'єкта незавершеного будівництва у комунальну власність.

Відповідач-2 ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" (м. Коростень) проти позову заперечує з підстав, порушення позивачем строків позовної давності, вказує на відсутність доказів, які свідчать про порушення прав та інтересів позивача укладення спірного Договору дольової участі.

На спростування доводів відповідачів, позивач доводить, що позов подано в межах загального строку позовної давності, який вважає таким, що розпочав свій перебіг для нього за правилом ч.1 ст. 261 ЦК України з 01.12.15р., а його права як іпотекодержателя порушені внаслідок визнання недійсним договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно №29/3.1-3 від 17.09.2013р. та припинення іпотеки, що була забезпеченням за кредитним договором №29/3 від 17.09.2013р.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_8 акціонерне товариство"Комерційний банк "Промекономбанк" (м. Київ) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію відзиву на позов не подав, однак поданим суду 06.06.2016р. клопотанням просить суд розглядати справу без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Коростенська міська рада (Житомирська обл., м. Коростень) відзиву на позов не подавала.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "Фінанс ОСОБА_6" (м. Київ) відзиву на позов не подавала. Представник третьої особи в усній формі висловив позицію про безпідставність позову.

В судовому засіданні 05.07.2016 р. прийнято вступну та резолютивну частини рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням сорок другої сесії V скликання Коростенської міської ради № 21 від 17 червня 2010р. "Про надання згоди на укладання Договору дольової участі будівництва житла виконавчому комітету Коростенської міської ради з ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство" Інтертрансстрой" на недобудований шістдесятиквартирний будинок по вулиці Маяковського міста Коростеня" вирішено:

- надати дозвіл ОСОБА_5 комітету Коростенської міської ради на укладання Договору дольової участі будівництва житла з ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство" Інтертрансстрой" на недобудований шістдесятиквартирний будинок по вулиці Маяковського міста Коростеня. Право власності на будинок переходить до ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство" Інтертрансстрой" після виконання всіх умов договору, окрім квартир, які залишаються за територіальною громадою міста Коростеня відповідно до договору дольової участі будівництва житла;

- недобудований шістдесятиквартирний будинок по вулиці Маяковського міста Коростеня на час проведення будівництва передати на баланс ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой";

- вважати п.2 рішення 23 сесії 5 скликання від 12.06.2008р. № 15 " Про прийняття в комунальну власність недобудованого шістдесятиквартирного будинку по вулиці Маяковського міста Коростеня" таким , що втратив чинність (далі - Рішення міської ради № 21) (а.с. 61, т. 1).

На виконання вказаного рішення 22 червня 2010 року виконавчим комітетом Коростенської міської ради (сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство " Інтертрансстрой" (сторона 2) укладено договір №23 дольової участі в будівництві (надалі-договір), згідно з п.1.1. якого, сторони по даному договору, на основі об'єднання своїх зусиль, зобов`язуються разом діяти для досягнення спільної мети: добудови і введення в експлуатацію незавершеного будівництва багатоквартирного (шістдесятиквартирного) житлового будинку по вулиці Маяковського в місті Коростень (надалі - об'єкт).

Згідно з п.1.2 договору (з урахуванням додаткової угоди №169 від 27 листопада 2012 року до договору) запланований термін завершення будівництва об'єкта - 01.10.2013 року.

Відповідно до п.3.1 договору сторона 1 зобов`язується:

- передати стороні 2 всю наявну проектно-кошторисну документацію, технічні умови та документацію на земельну ділянку, що відведена під будівництво;

- передати на баланс стороні 2 об`єкт незавершеного будівництва;

- при необхідності приймати участь спільно зі стороною 2 в отриманні дозволів, необхідних для здійснення будівельних робіт;

- при необхідності приймати участь у введенні в експлуатацію будинку, оформляти відповідні документи;

Пунктом 3.2 договору передбачено, сторона 2 зобов'язується:

- у випадку відсутності у сторони 1 проектно-кошторисної документації, технічних умов, сторона 2 замовляє та проводить всі необхідні дії для отримання даної документації;

- сторона 2 зобов'язана розпочати підготовчу роботу до будівництва "Об'єкту" в строк не пізніше 01 серпня 2010 року;

- своїми та залученими підрядними силами, власними і залученими трудовими ресурсами, які володіють професійними вміннями, кваліфікацією, діловою репутацією та діловими зв'язками, на основі діючої в неї ліцензії, дозвільних документів, з використанням власних механізмів, обладнання, закінчити будівництво "Об'єкту" згідно з проектом та вимогами ДБН;

- забезпечувати фінансування добудови житлового будинку;

- отримати всі необхідні для незавершеного будівництва житлового будинку документи та відповідні дозволи на початок будівельних робіт;

- провести фінансування всіх необхідних робіт, пов'язаних з можливим перепроектуванням проектно-кошторисної документації, згідно діючих будівельних робіт;

- після підписання даного договору та отримання відповідного дозволу на будівництво, приступити до виконання робіт;

- закінчити будівництво до 01.10.2012 року. Ввести будинок в експлуатацію, у відповідності з вимогами діючого законодавства України;

Згідно з п.4.1 договору після завершення будівництва та введення його в експлуатацію право власності на об'єкти, що входять до складу житлового будинку розподіляються наступним чином:

- сторона 1 стає власником частини будинку, що складається з житлових приміщень (квартир) в будинку, а саме - з трьох однокімнатних та двох двокімнатних квартир загальною площею 190 квадратних метрів (п.4.1.1. договору);

- сторона 2 стає власником будинку, що складається з усіх приміщень, окрім тих, що вказані у п.4.1.1. (п.4.1.2 договору).

Відповідно до п.4.3 договору після оформлення права власності сторін на їх долі відповідно до умов даного договору, право спільної дольової участі, що випливає із даного договору, припиняється і кожна із сторін розпоряджається своєю часткою у створеному сторонами об'єкті на свій розсуд.

Даний договір діє з моменту його підписання сторонами та до виконання зобов`язань до даного договору кожною із сторін але не більше, ніж до 01 січня 2017 року (п.7.1. договору в редакції додаткової угоди до нього від 02.01.2016р.).

Вказаний вище договір та додаткові угоди до нього підписані уповноваженими представниками сторін та містять відтиски їх печаток.

Відповідно до акту приймання-передачі об'єкта незавершеного будівництва від 22 червня 2010 року, який є невід`ємною частиною договору дольової участі у будівництві №23 від 22.06.2010р., на виконання умов останнього, на період ведення робіт, пов`язаних з добудовою і введенням в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва, Відповідач-1 передав, а Відповідач-2 прийняв на баланс об'єкт незавершеного будівництва.

Рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради №280 від 19.06.2013р., з метою впорядкування адреси, об`єкту незавершеного будівництва п'ятиповерховому житловому будинку, розташованому по вул.Маяковського, 111, присвоєно нову адресу - вул. Маяковського, 111-А.

17 вересня 2013 року між ТзОВ "ВКП "Інтертрансстрой" (іпотекодавець) та ОСОБА_7 іпотечна установа (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно №29/3.1-З, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, та зареєстрований в реєстрі за №2579 (надалі-Договір іпотеки).

Відповідно до п.1.3. вказаного договору іпотека за цим договором є засобом забезпечення повернення боржником іпотекодержателю фінансового кредиту, наданого боржнику за кредитним договором №29/3 від 17 вересня 2013 року, укладеного ОСОБА_7 іпотечною установою (відповідач-2/ кредитор) та ПАТ "Комерційний банк "Промекономбанк".

Згідно з розділом 1 Договору іпотеки предметом іпотеки є:

- об'єкт незавершеного будівництва, об'єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Коростень, вул. Маяковського, будинок 111-А (сто одинадцять - А), загальною площею 1009,2 кв. м., що належить Відповідачеві-1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності індексний номер 7772099, виданого 09.08.2013 року реєстратором ОСОБА_4 реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області (п.1.1.);

- майно, що стане власністю Відповідача-1 у майбутньому, а саме шістдесят квартир, загальною площею 3340,34 кв.м., розташовані в об'єкті незавершеного будівництва житлового призначення, будівництво якого не завершено за адресою: Житомирська область, місто Коростень, вул. Маяковського, будинок 111-А (п.1.2.). У цьому ж пункті міститься інформація про номери квартир, номери під'їздів, загальну та житлові площі та вартість усіх 60 квартир ( а.с. 62-70, т.1).

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Донецької області від 06.05.2014року у справі № 905/2275/14 задоволено позов Державної іпотечної установи до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Промекономбанк" про стягнення заборгованості на підставі кредитного договору № 29/2 від 22.08.2013р. та кредитного договору № 29/3 від 17.09.2013р. на загальну суму 16118276,43 грн. ( а.с. 152-153, т.1).

ОСОБА_8 акціонерне товариство "Комерційний банк "Промекономбанк" (Третя особа -1) станом на 30.04.15р. визнало Установу своїм кредитором на загальну суму вимог 16 632 970,41 грн. , з віднесенням їх до 7 черги задоволення відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ( а.с. 197, т.1) .

В ході розгляду справи судом також встановлено, що рішенням господарського суду Житомирської області від 15.09.2015р., залишеним в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.12.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 23.03.2016р. у справі №906/1079/15, визнано недійсним Договір іпотеки. Крім того, накладено арешт на нерухоме майно - об'єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Коростень, вул. Маяковського, 111-А, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" (), до погашення суми заборгованості за кредитним договором №29/3 від 17.09.13р., який укладений між ОСОБА_8 акціонерним товариством "Комерційний банк "Промекономбанк" (Третя особа -1 ) та ОСОБА_7 іпотечною установою (Установа ) (а.с. 205-207, 239-247 т.1, а.с. 14-19, т.2).

Рішення судів у справі №906/1079/15 мотивовано приписами статей ст. 578, 1130, 1131 ЦК України щодо правової природи оспорюваного Договору та ч.2 ст.5 ЗУ "Про іпотеку" щодо об'єкта незавершеного будівництва, як предмета іпотеки, та прав відповідачів на нього, на підставі яких останні дійшли висновку про те, що Відповідач -2 як іпотекодавець не мав права власності на весь об'єкт незавершеного будівництва, та не мав прав на набуття у майбутньому у власність всього об'єкта, що був переданий в іпотеку, адже окрім нього одним із співвласників вказаного об'єкта є Відповідач -2 , який передав йому на баланс цей об'єкт для завершення будівництва на умовах Договору від 22.06.2010 р. № 23, з метою отримання частки в натурі - після введення у експлуатацію об'єкта будівництва.

В ході вирішення спору по суті також встановлено, рішенням господарського суду Житомирської області від 07.04.2016р. у справі №906/917/14 (дата набрання законної сили, згідно даних доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень - 26.04.2016р.) за позовом Державної іпотечної установи (Установа ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" ( Відповідач -2) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_8 акціонерне товариство "КБ"Промекономбанк" (Третя особа -1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінанс ОСОБА_6" (Третя особа -3 про звернення стягнення на предмет іпотеки у позові відмовлено (а.с. 73-76, т. 2).

Підставою відмови суду у зверненні стягнення на предмет іпотеки стало рішення господарського суду Житомирської області від 15.09.2015р. у справі №906/1079/15 про визнання Договору іпотеки недійсним.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками судового процесу докази на підтвердження своїх вимог та заперечень за правилами ст.ст. 4-7, 33 , 35 та 43 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку відмовити Установі з підстав невірно обраного способу захисту порушеного права відповідачами, тоді як строк позовної давності за вимогою визнати оспорюваний Договір недійсним не пропущено (п.2.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.13р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Так, у частині 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину (постанова ВСУ від 16.09.2015р. у цивільній справі 6-101цс15, № в реєстрі 51751899).

В свою чергу, частина 3 статті 215 ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку (постанова ВСУ від 17.02.16р. у цивільній справі № 6-2407цс15 , № в реєстрі 57102489, постанова ВСУ від 13.04.16р. у цивільній справі № 6-1528цс15, № в реєстрі 57731753).

Як розтлумачив Верховний Суд України, власний інтерес "заінтересованої особи" полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав ( постанова ВСУ від 25.05.2016р. у цивільній справі № 6-605цс16 , № в реєстрі 57933051).

Саме тому, у спорі про визнання правочину недійсним судом встановлюється не лише наявність підстав його недійсності ( ст. 203 ЦК України), але й визначається зміст порушеного права "заінтересованої особи" цим правочином, та можливість поновлення (відновлення) порушеного права в обраний спосіб захисту ( ст. 16 ЦК України) ( постанова ВСУ від 30.03.2016р. у цивільній справі № 6-265цс16, № в реєстрі 57035432).

Як встановив суд, інтерес Установи оспорювати Договір дольової участі у будівництві "Об'єкта незавершеного будівництва" № 23 , укладений відповідачами 22 червня 2010року, ґрунтується на Договорі іпотеки "Об'єкта незавершеного будівництва", який укладений Установою 17 вересня 2013року лише з Відповідачем -2 як єдиним його власником , та яким забезпечені кредитні правовідносин між Установою та ОСОБА_9 особою -1, що випливають з Кредитного договору № 29/3 від 17.09.2013р.

Тим самим, Установа, як іпотекодержатель за Договором іпотеки з 17 вересня 2013року , ставить під сумнів презумпцію дійсності оспорюваного Договору з 22 червня 2010року, за яким у Відповідача -2 фактично виник статус іпотекодавця "Об'єкта незавершеного будівництва".

При цьому, визнаючи у позові факт недійсності Договору іпотеки, встановлений рішенням суду від 15.09.15р. у справі № 906/1079/15, що вступило в законну силу 01.12.2015р. , Установа вважає, що саме у спосіб визнання оспорюваного Договору недійсним відновить своє порушене право саме як іпотекодержателя "Об'єкта незавершеного будівництва", оскільки , як встановив суд із матеріалів справи № 906/1079/15 вважає, що наявність факту державної реєстрації права приватної власності Відповідача - 2 на цей об'єкт в цілому , доводить відсутність майнових прав на нього Відповідача -1, попри висновки судів про протилежне.

Оскільки Договір іпотеки визнано недійсним саме за позовом Відповідача -1 , поданим на підставі оспорюваного Договору, Установа у спосіб визнання його недійсним має на меті усунути Відповідача -1 від майнових претензій на "Об'єкт незавершеного будівництва", залишаючи поза увагою загальний правовий наслідок недійсності правочину - двосторонню реституцію, про що справедливо наголошували в процесі відповідачі.

І з такими доводами відповідачів суд погоджується, оскільки визнання оспорюваного Договору недійсним, за умови встановлення судом наявності дефекту волі, форми чи змісту цього правочину, зумовить спростування всіх юридично значимих дій щодо "Об'єкта незавершеного будівництва", вчинених в інтересах Відповідача -2.

Натомість саме на підставі оспорюваного Договору Відповідач -2 зможе документально підтвердити право набути у спільну часткову власність із Відповідачем -1 завершений будівництвом багатоквартирний житловий будинок по вулиці Маяковського в місті Коростень , який наразі має статус "Об'єкта незавершеного будівництва".

І такий висновок суду ґрунтується на правовій оцінці норми частини 2 статті 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній станом на 17.09.13р., про те що предметом іпотеки може бути об'єкт незавершеного будівництва, який стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому ( постанова ВСУ від 16.03.2010р. у справі № 3/131 та від 29.11.2010р. у справі № 4/178-19-5317).

Саме тому, у частині 2 статті 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній станом на 17.09.13р., додатково обумовлено, що обтяження такого нерухомого майна ( в даному випадку - об'єкта незавершеного будівництва) іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку н е з а л е ж н о в і д т о г о, хто є в л а с н и к о м т а к о г о м а й н а на час укладення іпотечного договору.

Тому наявність наразі у Відповідача -2 певних речових прав на "Об'єкт незавершеного будівництва" в цілому, не дає йому права набути у приватну власність багатоквартирний житловий будинок по вулиці Маяковського в місті Коростені після завершення його будівництва та введення в експлуатацію, як помилково вважає Установа.

І цей факт визнає, власне, і сам Відповідач -2, оскільки у спорі про визнання Договору іпотеки недійсним , повністю погодився з доводами Відповідача -1 про те, що в порушення вимог частини 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній станом на 17.09.13р. не отримав нотаріально посвідченої згоди Відповідача -1 як співвласника "Об'єкта незавершеного будівництва" .

Більше того, визнанням позову про недійсність Договору іпотеки у справі № 906/1079/15, Відповідач-2 як іпотекодавець "Об'єкта незавершеного будівництва" , також визнав факт невиконання ним до укладення іпотечного договору обов'язку попередити Установу про відомі йому права Відповідача -1 на предмет іпотеки, що виникли на підставі оспорюваного Договору та не були зареєстровані у встановленому законом порядку, як це імперативно вимагала частина 3 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній станом на 17.09.13р.

Спростована в судовому порядку презумпція дійсності Договору іпотеки на підставі ч.1 статті 578 ЦК України та ч.ч. 2 та 3 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній станом на 17.09.13р., мала наслідком відмову суду задовольнити позов Установи до Відповідача -2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - "Об'єкт незавершеного будівництва" у справі № 906/917/14.

Таким чином, обґрунтований Установою за цим позовом статус "заінтересованої особи" стосовно оспорюваного Договору через Договір іпотеки, спростовано рішенням господарського суду від 15.09.15р. у справі № 906/1079/15, що вступило в законну силу 01.12.15р. та рішенням господарського суду від 07.04.16р. у справі № 906/917/14, що вступило в законну силу 26.04. 2016року.

Разом з тим, при вирішенні цього спору , судом враховуються приписи частини 5 статті 1051-1 ЦК України про те, що визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті.

На виконання цієї норми, рішенням господарського суду від 15.09.15р. у справі № 906/1079/15, що вступило в законну силу 01.12.15р., накладено арешт на нерухоме майно - об'єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Коростень, вул. Маяковського, 111-А, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" (), до погашення суми заборгованості за кредитним договором №29/3 від 17.09.13, який укладений між ОСОБА_8 акціонерним товариством "Комерційний банк "Промекономбанк" () та ОСОБА_7 іпотечною установою ().

Як встановив суд за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 16.06.2016року, накладене судом публічне обтяження на користь Установи, зареєстроване в цьому реєстрі 12 січня 2016року, та є чинним. Окрім того, чинним у цьому реєстрі залишається також приватне обтяження, вчинене на користь Установи 17.09.2013року , при проведенні державної реєстрації іпотеки на "Об'єкт незавершеного будівництва" ( а с. 185-186, т.1).

Цим фактом підтверджується, що як відповідачі , так і Третя особа -3, обмежені у праві розпорядження "Об'єктом незавершеного будівництва" до моменту погашення ОСОБА_9 особою -1 заборгованості за Кредитним договором №29/3 від 17.09.13 перед Установою. Як встановив суд, Установа визнана кредитором ОСОБА_9 особи-1 сьомої черги у процедурі ліквідації банківської установи.

Таким чином, попри відсутність в Установи після 01.12.2015року чинного статусу іпотекодержателя "Об'єкта незавершеного будівництва" ( запис у реєстрі щодо цього за 17.09.13р. не спростовує зазначене), її майнові права на кредитні кошти , надані ОСОБА_9 особі-1 для кредитування Відповідача -2 з метою виконання ним зобов'язань за оспорюваним Договором щодо фінансування цього об'єкта, захищені належним чином та спосіб.

В свою чергу, Європейський суд з прав людини у п. 54 рішенні від 02.11.2004 р. у справі «Трегубенко проти України» категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Так , відповідність оспорюваного Договору чинному законодавству на дату його укладення становить , насамперед, суспільний інтерес для жителів територіальної громади міста Коростеня, які очікують настання соціального ефекту від його виконання відповідачами .

Суд також погоджується з доводами Установи про необхідність надання правової оцінки оспорюваному Договору, що становить приватний інтерес останньої, оскільки за всіма обтяженнями (публічними та приватними) "Об'єкта незавершеного будівництва", суб'єктом прав на нього визнається виключно Відповідач -2 , тоді як про Відповідача -1, як суб'єкта прав на нього , можна дізнатись лише з оспорюваного Договору , який не є публічним через свою просту письмову форму та через відсутність державної реєстрації будь-яких прав територіальної громади міста Коростеня на "Об'єкт незавершеного будівництва".

Суд погоджується з доводами Установи про те, що оспорюваний Договір має ознаки інвестиційного договору, а станом на дату його укладення - 22 червня 2010року, ч. 3 статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" , передбачала, що об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління.

І дійсно, "Об'єкт незавершеного будівництва" є об'єктом житлового будівництва, і цей факт визнають всі учасники судового процесу.

Разом з тим, ця ж частина 3 статті 4 цього Закону передбачала, що інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства.

Так, обумовивши у п. 3.2 оспорюваного Договору умову про те, що Відповідач-2 бере на себе зобов'язання фінансування будівництва " Об'єкта незавершеного будівництва" та всіх, пов'язаних з цим витрат, сторони не визначили конкретного джерела такого фінансування , адже Відповідач-2 є лише підрядником.

В свою чергу, Установа , поданими до матеріалів справи установчими документами визнає, що її засновником є держава в особі Кабінету Міністрів України та що основною метою діяльності Установи є рефінансування іпотечних кредиторів ( банків і небанківських фінансових установ, які проводять діяльність з надання забезпечених іпотекою кредитів) за рахунок коштів, надійшли від розміщення цінних паперів, сприяння подальшому розвитку ринку іпотечного кредитування та будівництва, забезпечення реалізації державних програм щодо забезпечення житлом громадян України ( а.с. 20, т.1).

За умовою п. 10 Статуту Державної іпотечної установи Установа має право надавати фінансові кредити кредитним та іншим установам з метою фінансування будівництва житла.

Саме на підставі цієї умови Статуту Установа надала фінансовий кредит ОСОБА_9 особі-1, а остання - Відповідачу -2 з метою фінансування " Об'єкта незавершеного будівництва".

Таким чином, доводи Установи про невідповідність оспорюваного Договору станом на дату його укладення - 22 червня 2010року вимогам ч. 3 статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" є безпідставними.

Більше того, виходячи з доводів позову, Установа , всупереч поданим доказам, заперечує факт того, що надані нею кредитні кошти ОСОБА_9 особі-1 , а останньою - Відповідачу -2 , були державними коштами.

Суд не погоджується з доводами позову про невідповідність оспорюваного Договору вимогам статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" з тих підстав, що Коростенською міською радою рішенням від 17.06.2010р. № 21 надано Відповідачу -1 лише дозвіл на укладання оспорюваного Договору , а не дозвіл на відчуження "Об'єкта незавершеного будівництва", як комунального майна з наступних підстав.

Дійсно, предметом оспорюваного Договору є спільна діяльність відповідачів по добудові і введенню в експлуатацію незавершеного будівництва багатоквартирного житлового будинку по вулиці Маяковського в місті Коростень, іменованого в цьому спорі "Об'єктом незавершеного будівництва".

Відповідно до приписів Цивільного кодексу України в редакції станом на 22.6.10р. :

- за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників (стаття 1130);

- вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками (стаття 1133);

- внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном (частина перша статті 1134);

Вищевикладеним дійсно підтверджується, що результат спільної діяльності відповідачів за оспорюваним Договором, а саме: добудований та введений в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок по вулиці Маяковського в місті Коростень стане їх спільною частковою власністю ( п.4.1.1 та 4.1.2 оспорюваного Договору).

Погоджується суд також з доводами Установи про те, що оспорюваний Договір має ознаки договору відчуження комунального майна та мав укладатись зі згоди його власника - територіальної громади міста Коростеня в особі Коростенської міської ради.

І таку згоду Коростенською міською радою було надано Рішенням міської ради № 21, прийнятим , насамперед, на підставі п.п. 30, 31 та 43 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" , згідно яких виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються такі питання:

- прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна ;

- прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення;

- затвердження договорів, укладених міським головою від імені ради, з питань, віднесених до її виключної компетенції.

Судом не встановлено , Рішення міської ради № 21 скасовано чи змінено в судовому порядку.

Окрім того, судом враховується, що Рішенням міської ради № 21 вирішено також вважати п.2 рішення 23 сесії 5 скликання від 12.06.2008р. № 15 " Про прийняття в комунальну власність недобудованого шістдесятиквартирного будинку по вулиці Маяковського міста Коростеня" таким , що втратив чинність (а.с. 61, т. 1).

У зв'язку з вищевикладеним, недійсність оспорюваного Договору на підставі статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" не встановлена.

Стосовно доводів Установи про нікчемність оспорюваного Договору в силу закону ( ст. 220 ЦК України) через відсутність нотаріального посвідчення , іншими словами, дефект форми правочину.

Відповідно до приписів Цивільного кодексу України в редакції станом на 22.6.10р. :

- правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. ( ч.2 ст. 207);

- у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами ( ч.1 ст. 208);

- правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. ( ч.1 ст. 209);

- договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації ( ч.3 ст. 640);

- у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним ( ч.1 ст. 220).

З вищенаведеного випливає загальний висновок, що нотаріальне посвідчення правочину, вчиненого у письмовій формі, має ґрунтуватись на вимозі закону, або домовленості сторін.

Насамперед суд виходить з того, за умовою ч. 1 статті 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Оспорюваний Договір вчинено у простій письмовій формі.

Розглядаючи по суті доводи Установи про необхідність нотаріального посвідчення оспорюваного Договору за вимогами законодавства про приватизацію, суд враховує наступне.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням товариства покупців членів трудового колективу перукарні N 163 "Черемшина" (м. Київ) щодо офіційного тлумачення окремих положень статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (справа про визначення способу малої приватизації) № 14-рп/2000 від 13.12.2000 року зазначено, що правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном визначаються законами. Одним із способів зміни форми власності є приватизація, в процесі якої відбувається відчуження на користь фізичних або юридичних осіб майна, що є державною чи комунальною власністю.

В свою чергу, оспорюваний Договір , як договір відчуження комунального майна , не підпадає під правове регулювання законів України "Про приватизацію державного майна" ( далі - Закон про приватизацію) , "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) ( далі - Закон про малу приватизацію), оскільки предметом їх регулювання є об'єкти нерухомого майна у юридичному сенсі визначення цього поняття, а не об'єкти незавершеного будівництва, тим більше, незавершені будівництвом житлові будинки.

За оспорюваним Договором предметом спільної діяльності є "Об'єкт незавершеного будівництва" .

В свою чергу, об'єкт незавершеного будівництва - об'єкт будівництва, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження та не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства ( стаття 1 Закону України від 05.06.2003 № 898-IV "Про іпотеку".

Відповідно, обєкту незавершеного будівництва притаманні загальні ознаки нерухомого майна: по-перше, тісний звязок із земельною ділянкою; по-друге, неможливість переміщення обєкта без його знецінення та зміни призначення; по-третє, державна реєстрація.

У той же час, поряд із загальними ознаками обєкта незавершеного будівництва, йому притаманні й спеціальні ознаки, що дозволяють виділити його з-поміж інших будівельних обєктів.

По-перше, дотримання порядку створення - будівництво обєкта проводиться на правомірно зайнятій земельній ділянці на підставі затвердженої належним чином проектно-дозвільної документації, з обовязковим дотриманням будівельних норм та правил.

По-друге, неможливість експлуатації обєкта - основна ознака обєкта незавершеного будівництва, яка визначає його правову природу та безпосередньо впливає на його правовий режим. Адже кожний обєкт нерухомого майна має своє призначення, метою якого є задоволення різних суспільно-корисних, побутових, житлових чи виробничих потреб. Саме відсутність будівельної готовності обєкта незавершеного будівництва призводить не лише до неможливості бути введеним в експлуатацію, а й до неможливості бути використаним за призначенням відповідно до мети, з якою він будується.

Водночас, "Об'єкт незавершеного будівництва", та як слушно зауважує Установа, може бути об'єктом цивільного обороту, зокрема, об'єктом приватизації , про що прямо передбачає Закон України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва " , у статті 1 якого зазначеного, що відчуження об'єктів незавершеного будівництва, що є в комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону і здійснюється органами місцевого самоврядування ( далі - Закон № 1953-III в редакції чинній станом на 22.06.10р.).

У частині 4 статті 1 Закону № 1953-III також зазначено, що до відчуження об'єктів незавершеного будівництва, які перебувають у комунальній власності, не врегульованих цим Законом, застосовуються положення законодавства України про приватизацію та місцеве самоврядування.

У частині 2 статті 12 Закону № 1953-III було передбачено, що право власності на об'єкт незавершеного будівництва виникає у покупця з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу.

Оскільки вимоги цієї статті були обов'язковими для врахування насамперед державними органами приватизації щодо відчуження об'єктів незавершеного будівництва державної форми власності, Фонд державного майна України наказом від 22.08.2005 N 2411 (наказ втратив чинність на підставі наказу Фонду державного майна N 584 від 26.04.2012 ) затвердив примірні договори купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, що підлягав продажу за конкурсом, на аукціоні та шляхом викупу, та згідно яких такі договори підлягали нотаріальному посвідченню.

За аналогією закону слід вважати, що відчуження об'єктів незавершеного будівництва комунальної форми власності, в тому числі, об'єктів житлової нерухомості, мало також здійснюватись за конкурсом, на аукціоні та шляхом викупу, і правочини, укладені за результатами однієї з таких процедур, підлягали нотаріальному посвідченню.

Однак , як судом вже мотивовано, приватизація майна комунальної власності , в тому числі, об'єктів незавершеного будівництва , до яких належать і недобудовані житлові будинки, змінює форму власності цього майна з комунальної на приватну , і не передбачає збереження за територіальною громадою в особі органу місцевого самоврядування правомочностей власника щодо користування, володіння та розпорядження таким об'єктом.

Більше того, оспорюваний Договір укладено не за результатами конкурсу чи аукціону, а також не шляхом викупу. Тому доводи Установи про дефект форми оспорюваного Договору суд відхиляє як безпідставні.

В свою чергу, частиною 2 статті 331 ЦК України станом на 22.06.10р. було встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв'язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 18 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-ХІІ "Про основи містобудування" передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку (постанова ВСУ від 19.09. 2011 року у справі № 3-82гс11, постанова ВСУ від 27.05.2015року у цивільній справі № 6-159цс15).

При вирішенні питання про виникнення субєктивних цивільних прав у відповідачів стосовно "Обєкта незавершеного будівництва", в тому числі, на підставі оспорюваного Договору, укладеного у простій письмовій формі, суд враховує , що станом на 22.06.2010року частина 3 статті 331 ЦК України передбачала, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

У п. 1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. N 7/5 було передбачено реєстрацію прав власності на об'єкти незавершеного будівництва у порядку, визначеному у розділі 7 цього Положення " Реєстрація прав власності на об'єкти незавершеного будівництва" , і зокрема:

- для реєстрації прав власності на об'єкти незавершеного будівництва до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються документи, що посвідчують право на земельну ділянку та дозвіл на виконання будівельних робіт, їх копії ( п. 7.1);

- у разі здійснення наступних транзакцій з об'єктами незавершеного будівництва реєстрація прав власності на такі об'єкти здійснюється відповідно до пункту 7.1 цього Положення ( п.7.2).

Підсумовуючи вищевикладене, суд відхиляє також як безпідставні доводи Установи про те, що до дати укладання оспорюваного Договору - 22 .06.2010року, "Об'єкт незавершеного будівництва " в обов'язковому порядку мав бути зареєстрованим Відповідачем-2 на праві комунальної власності, а лише потім - за Відповідачем-2.

Оскільки Установа звернулась до суду не з тим способом захисту порушеного права, та оскільки суд відмовляє у позові визнати оспорюваний Договір недійсним, на останній поширюється презумпція його правомірності ( ст. 204 ЦК України). Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності спірного договору , усі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

У зв'язку з відмовою у позові, судовий збір покладається на позивача ( ч.5 ст. 49 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-7, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18 липня 2016р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1 - в справу

2- позивачу ОСОБА_7 іпотечній установі (01133, м. Київ, бульвар Л.Українки, 34) простою,

3- відповідачу-1 ОСОБА_5 комітету Коростенської міської ради (11500, м. Коростень, Житом. обл., вул. Грушевського, 22) простою,

4-відповідачу-2 ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" (11500, м. Коростень, Житом. обл., вул. Грушевського, 106а) простою,

5- третій особі Коростенській міській раді (11503, Житом. обл., м. коростень, вул. Грушевського, буд. 22) простою,

6- третій особі ПАТ "КБ "Промекономбанк" (адреса Уповноваженої особи ФГВФО 02100, м. Київ, вул. Івана Дубового, буд. 18) рек. з повід.

7 - третій особі ТОВ " Фінанс ОСОБА_6" ( 01133,м. Київ, вул. Кутузова, будинок 18/7, офіс 301 ) простою