ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.06.16р. Справа № 904/2979/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Берті", м. Бердянськ Запорізької області

до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 383 144 грн. 50 коп..

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, керівник;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 299-4016 від 31.12.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Берті" звернулося до господарського суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 04.05.2016р. № 486, просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" заборгованість в розмірі 383 144 грн. 50 коп., з яких: 372 623 грн. 70 коп. - пеня, 4 140 грн. 26 коп. - інфляційні збитки, 6 380 грн. 54 коп. - 3% річних, відповідно до умов договору поставки від 16.01.2015р. № 1500239/7

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Відповідач позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов зазначив, що не погоджується з наданим позивачем розрахунком пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки пеня нарахована позивачем в порушення приписів Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та позивачем невірно визначений період нарахування пені. Крім того, вважає, що відсутні правові підстави для нарахування штрафних санкцій, оскільки позивачем не доведено факту прострочення відповідачем виконання обовязків по оплаті поставленого позивачем товару, тому що такий обовязок виникає тільки після надання постачальником покупцю певного переліку документів, зокрема, оригіналу рахунку, акту прийому-передачі тощо, докази чого позивачем в матеріали справи не надані.

09.06.2016р. відповідачем до суду подано клопотання від 08.06.2016р. № 6955-4016, в якому останній зазначив, що за його розрахунком розмір пені складає 79 637 грн. 85 коп. та просив суд на підставі ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, п. 3 с. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені на 80%. Клопотання обґрунтував посиланням на наявність інфляційних процесів в економіці держави та складну ситуацію у металургії, що негативно впливає на результати господарської діяльності підприємства відповідача. На підтвердження клопотання надав копії наказів голови правління ПАТ „Нікопольський завод феросплавів про організацію роботи підприємства у травні-грудні 2015р. та січні 2016р., згідно яких оголошений вимушений простій на дому працівників заводу через зниження обсягів виробництва, копію звіту про фінансові результати за 2015р. та копію довідки від 01.06.2016р. про стан заборгованості перед постачальниками. Крім того, просив суд врахувати, що заборгованість за отриманий товар сплачена відповідачем у повному обсязі та позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення ним збитків понад суми, на які позивач нараховує пеню.

Відповідно до ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 24.05.2016р. по 09.06.2016р.

В порядку ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

16.01.2015р. між Приватним акціонерним товариством "Берті" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (покупець) укладено договір поставки № 1500236 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого, марка, вид, сорт вказується в специфікації (додатку) до ОСОБА_3 (товар), яка є його невідємною частиною, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку та на умовах. передбачених даним ОСОБА_3 (п. 1.1 ОСОБА_3).

За умовами п. 13.1 ОСОБА_3 даний Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками; термін дії ОСОБА_3 закінчується 31.12.2015р., але не раніше повного виконання зобовязань обома сторонами.

Відповідно до п. 3.1 ОСОБА_3 постачальник зобовязується поставити покупцю товар у спосіб та за умовами, зазначеними у специфікації (додатку) до цього ОСОБА_3. Умови поставки визначаються згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010 у чинній редакції, яка погоджена сторонами.

Згідно з п. 4.1 ОСОБА_3 загальна вартість товару за цим договором складає суму партій товару за всіма специфікаціями (додатками) до даного ОСОБА_3.

Ціна кожного найменування товару, його марки, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару вказується в специфікації (додатку) до ОСОБА_3 (п. 4.2 ОСОБА_3).

Згідно специфікацій № 5/1504595 та № 6/1504596 від 08.09.2015р. на виконання вищевказаного договору поставки позивач зобовязався поставити на адресу відповідача стрічку конвеєрну гумотканеву загального призначення.

Умовами вищевказаних специфікацій визначений наступний порядок розрахунків: покупець здійснює оплату поставленого постачальником товару за фактом поставки протягом 5 банківських днів, з моменту надання рахунків-фактур та податкових накладних за фактично поставлений товар на склад покупця за умови виконання п.п. 3.4, 9.2 (п. 2 Специфікацій).

Датою переходу права власності до покупця на товар є дата підпису уповноваженої особи з боку покупця, зазначена у видатковій накладній про отримання товару (п. 4 Специфікацій).

На виконання умов укладеного ОСОБА_3 та вказаних Специфікацій до нього позивач 21.01.2016р. поставив відповідачу товар на загальну суму 1 035 065 грн. 83 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000022 від 20.01.2016р., довіреністю на отримання товару та підписом представника покупця у накладній (а.с. 22 23, 24).

Відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, вартість поставленого товару оплатив вже під час судового розгляду даної справи, що підтверджується банківською випискою за 29.04.2016р., наданою позивачем в матеріали справи (а.с. 81-83).

За умовами п. 11.3 ОСОБА_3 у випадку порушення строків оплати за поставлений товар згідно з цим ОСОБА_3 більше ніж 10 календарних днів покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% від суми несплаченого товару за кожен день прострочення, починаючи з 11-го календарного дня прострочення.

За розрахунком позивача, підлягає стягненню пеня за загальний період з 01.02.2016р. по 12.04.2016р. в розмірі 372 623 грн. 70 коп.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 6 380 грн. 54 коп. 3% річних за період з 29.01.2016р. по 12.04.2016р. та інфляційні втрати в сумі 4 140 грн. 26 коп. за лютий 2016р.

На час розгляду справи доказів сплати нарахованих позивачем пені, інфляційних та 3% річних відповідачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі ОСОБА_3 поставки товару, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ч. 1 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно до приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з урахуванням умов п. 2 Специфікацій та фактичної дати отримання товару представником покупця, строк оплати поставленого позивачем товару згідно видаткової накладної № РН-0000022 від 20.01.2016р. є таким, що настав 28.01.2016р.

В силу положень ст.ст. 9, 16, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 216-220 та 230-232 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Як встановлено судом, з урахуванням умов п. 11.3 ОСОБА_3, у звязку із порушенням відповідачем строків оплати за поставлений товар більше ніж 10 календарних днів, останній зобовязаний сплати на користь позивача пеню, строк нарахування якої обраховується з 11-го календарного дня прострочення, тобто з 02.02.2016р.

Разом з тим, Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" (надалі Закон) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

Про наведене зазначає й Вищий господарський суд України в п. 2.9 вказаної вище постанови пленуму від 17.12.2013р. № 14, а саме: за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При перевірці виконаного позивачем розрахунку пені судом встановлено, що визначений сторонами в п. 11.3 ОСОБА_3 розмір пені перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, а тому застосування визначеного умовами ОСОБА_3 розміру пені суд вважає неправомірним.

У звязку із чим, згідно перерахунку, виконаного господарським судом, до стягнення з відповідача підлягає пеня в сумі 88 348 грон. 24 коп. за період з 02.02.2016р. по 12.04.2016р. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Крім того, перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено, що розрахунок арифметично проведений невірно, тому до стягнення з відповідача підлягають 3% річних в сумі 6 363 грн. 11 коп. за період з 29.01.2016р. по 12.04.2016р. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Разом з тим, господарський суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 4 140 грн. 26 коп., нарахованих позивачем за лютий 2016р., оскільки згідно інформації Державної служби статистики України у лютому 2016р. індекс інфляції був менше одиниці, тобто мала місце дефляція, у звязку із чим позивач не поніс заявлених інфляційних втрат.

В ході судового розгляду справи відповідач подав клопотання від 08.06.2016р. № 6955-4016, в якому просив суд на підставі ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, п. 3 с. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені на 80%.

Клопотання обґрунтоване скрутним фінансовим становищем підприємства, яке утворилося внаслідок інфляційних процесів в економіці держави та складної ситуації у промисловій сфері, зокрема, металургії, що призвело до вимушеного простою на дому окремих працівників заводу та скорочення обсягів виробництва у травні-грудні 2015р., січні 2016р. На підтвердження викладених у клопотанні обставин, відповідачем до матеріалів справи надані копії наказів голови правління про організацію роботи підприємства з травня 2015р. по січень 2016р., копія звіту про фінансові результати за 2015 рік, копія довідки від 01.06.2016р. № 6671-4016 про поточну кредиторську заборгованість підприємства станом на 01.05.2016р.тощо.

Крім того, відповідач зауважив, що розмір пені, нарахованої позивачем, є надмірно великим у порівнянні із можливими збитками позивача, при чому останнім не надано жодного доказу на підтвердження понесення таких збитків. Водночас, просив суд врахувати погашення заборгованості перед позивачем у повному обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Право господарського суду на зменшення розміру неустойки закріплено й пунктом 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

За встановлених обставин, враховуючи майновий стан сторін, та той факт, що оплата за отриманий товар відповідачем здійснена в повному обсязі, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача частково. Крім того, суд зазначає, що пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобовязання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе зменшити пеню на 20% до 70 678 грн. 24 коп. із розрахунку обчисленого судом розміру пені в сумі 88 348 грн. 24 коп.

За нормами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені ОСОБА_3 майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати поставленого на його замовлення товару, чим порушив умови укладеного із позивачем ОСОБА_3 та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 6 363 грн. 11 коп. 3% річних та 70 678 грн. 24 коп. пені є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Водночас, господарський суд відхиляє заперечення відповідача щодо недоведеності факту прострочення останнім виконання обовязків по оплаті поставленого позивачем товару, оскільки позивачем не надано доказів надання покупцю оригіналів рахунку, акту прийому-передачі тощо, як такі, що спростовуються матеріалами справи.

При цьому, суд враховує, що в порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з вимогами оплатити існуючу заборгованість в сумі 1 035 065 грн. 84 коп. (лист від 01.02.2016р. № 01/02-3, претензія-вимога від 11.03.2016р. № 220). Листом від 01.03.2016р. № 2406-6995/4014 відповідач із посиланням на скрутне фінансове становище підприємства просив зменшити вартість поставленої продукції на 40% зі сплатою протягом 30 календарних днів з дати підписання відповідної додаткової угоди. При чому, претензій щодо відсутності визначених ОСОБА_3 супроводжуючих товар бухгалтерських документів вказаний лист відповідача не містить та відповідачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження звернення до позивача з цього приводу (а.с. 25, 28, 29-32).

Відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням розяснень Вищого господарського суду України, викладених в п. 4.7 постанови пленуму Вищого господарського суду „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України від 21.02.2013р. № 7 (зі змінами), судові витрати по справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32-34, 43,49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Берті" (71111, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Франка-Новоросійська, 2/40, ) 70 678 грн. 24 коп. (сімдесят тисяч шістсот сімдесят вісім грн. 24 коп.) пені, 6 363 грн. 11 коп. (шість тисяч триста шістдесят три грн. 11 коп.) 3% річних, 16 946 грн. 65 коп. (шістнадцять тисяч девятсот сорок шість грн. 65 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_4

Повне рішення складено 05.07.16р.