ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р. Справа № 926/237/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника) не зявився

від відповідача ОСОБА_2 (пре-к за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Гіпербуд від 23.05.2016 року

на рішення господарського суду Чернівецької області від 04.05.2016р. (суддя Проскурняк О.Г.)

у справі № 926/237/16

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіпербуд

до відповідача ОСОБА_3 кооперативу "Житлово-будівельний комплекс "Проспект"

про відшкодування шкоди, завданої створенням перешкод у користуванні земельною ділянкою у сумі - 111 386,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Чернівецької області від 04.05.2016р. у справі № 926/237/16 у задоволенні позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіпербуд про відшкодування шкоди, завданої створенням перешкод у користуванні земельною ділянкою, у сумі - 111 386,88 грн. - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено обставин щодо наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини відповідача

В апеляційній скарзі позивач просить дане рішення скасувати і прийняти нове, яким позов задоволити, мотивуючи це тим, що станом на день подання апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в іншій справі № 926/849/15 про усунення перешкод користуванні майном не виконане відповідачем, а відтак такі його протиправні дії завдають шкоди позивачу. В даному випадку чітко вбачається, що реальне виконання рішення суду в іншій справі № 926/849/15 залежало і залежить тільки від волі відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить оскаржуване рішення залишити без змін, мотивуючи це тим, що насправді рішення суду в іншій справі № 926/849/15 було виконане відповідачем, що підтверджується Постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 13.06.2016 року. Договір оренди з позивачем було припинено відповідно до рішення сесії Чернівецької міської ради від 25.02.2016 року, 10.11.2015 року дану земельну ділянку було вилучено до запасу земель міста відповідно до акту приймання передачі, надалі земельна ділянка була надана в оренду відповідачу.

В судове засідання скаржник не забезпечив явки свого уповноваженого представника, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Апеляційний господарський суд, враховуючи те, що явка представників сторін не визнавалася обовязковою, що участь представників сторін в судовому засіданні є правом, а не обовязком, та відсутність інших процесуальних перешкод для розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів без участі представника скаржника.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконання рішення Чернівецької міської ради № 457 від 29 березня 2012 року, договором оренди №7800 від 04 травня 2012 року надано в оренду ТОВ "Гіпербуд" (позивачу) земельну ділянку, площею 1,3000 га., що знаходиться за адресою проспект Незалежності, 131, м. Чернівці, терміном на 10 років (до 04 травня 2022 року).

Пунктом 4.1 договору оренди землі №7800 передбачено, що річна орендна плата визначена відповідно до вимог чинного законодавства та розрахована згідно додатку № 1 цього Договору та за повний рік оренди становить 98 486,70 грн.

Відповідно до пункту 4.4 Договору, орендна плата щорічно індексується відповідно до законодавства. При цьому, щорічно станом на 1 січня поточного року проводиться перерахунок орендної плати.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 27 серпня 2015 року по справі № 926/849/15 зобовязано ОСОБА_3 кооператив "ЖБК Проспект" усунути перешкоди у виконанні ТОВ "Гіпербуд" своїх функцій замовника будівництва, шляхом звільнення самовільно зайнятого приміщення торгівельного центру, що знаходиться по проспекту Незалежності, 131 в м. Чернівці.

В матеріалах справи також наявна копія Постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 17.08.2015 року за наказом у справі № 926/849/15, якою боржнику надано строк до семи днів з моменту винесення постанови для добровільного виконання рішення суду.

Позивач стверджує, що, оскільки відповідач неправомірно створює перешкоди у будівництві обєкта, позивач у свою чергу сплачує орендну плату за землю, але при цьому не має можливості фактично користуватися земельною ділянкою.

Предметом позову є стягнення з відповідача збитків у розмірі 111 386,88 грн., що розраховані позивачем як орендна плата з врахуванням індексації в період з 16 травня 2015 року (самовільного захоплення торгового центру відповідачем) по дату подання позову, тобто по лютий 2016 року (як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с. 22).

Нормативна підстава позову - ст.ст. 11,15,16,22,1166,1173 ЦК України та ст.ст. 49, 224, 225 ГК України.

Згідно ст. 4-5 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

У вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, господарським судам слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 3 статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено загальні умови відшкодування шкоди, які передбачають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Законом не покладається на позивача обовязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір (Постанова Верховного суду України від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14). Після цього встановлюється наявність інших елементів правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджено, що 04.05.2012 року було укладено Договір оренди землі між Чернівецькою міською радою та ТОВ «Гіпербуд» по 04 травня 2022 року для будівництва житлового будинку.

27 липня 2015 року рішенням суду, яке набрало законної сили 07.08.2015 року, було зобовязано обслуговуючий кооператив «ЖБК «Проспект» усунути перешкоди у виконанні позивачем своїх функцій замовника будівництва шляхом звільнення самовільно зайнятого приміщення торгового центру. Рішенням суду також встановлено, що ТОВ «Гіпербуд» було надано дозвіл на виконання будівельних робіт на будівництво будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом (І черга будівництво торгового центру) та встановлено, що ТОВ «Гіпербуд» не завершив будівництво торгового центру, а відтак є власником матеріалів, обладнання тощо, що використані в процесі будівництва торгового центру; права позивача ТОВ «Гіпербуд» порушуються діями обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Проспект», який з 16.05.2015 року розпочав свою діяльність з утримання та обслуговування торгового центру.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 35 ГПК України).

17.08.2015 року відкрито виконавче провадження на виконання вищевказаного рішення суду за заявою стягувача від 17.08.2015 року.

Боржнику у виконавчому провадженні ОСОБА_3 кооперативу "Житлово-будівельний комплекс "Проспект" було надіслано вимогу від 25.08.2015 року про примусове виконання вказаного рішення суду.

У матеріалах справи (а.с.86) наявна копія Рішення Чернівецької міської ради від 27.08.2015 року № 1692 про припинення договору оренди землі від 04.05.2012 року № 7800 з ТОВ «Гіпербуд» в односторонньому порядку, яким вирішено припинити вказаний договір оренди у звязку з тим, що орендарем не виконувалися взяті зобовязання щодо використання земельної ділянки згідно мети її використання, зокрема, замість будівництва житлового будинку орендарем проводиться будівництво гіпермаркету без згоди орендодавця на це (п.1) та земельну ділянку зарахувати до земель запасу міста за актом приймання передачі (п.2).

Апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази визнання незаконним та скасування вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування.

Надалі, Актом приймання передачі (повернення) до запасу міста від 10.11.2015 року комісією Чернівецької міської ради було прийнято до запасу міста земельну ділянку на пр.Незалежності, 131, у м.Чернівцях (а.с.88), яка була надана в оренду ТОВ «Гіпербуд» для будівництва житлового будинку.

Згідно ст.ст. 651, 653 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Отже, вищенаведеним встановлено, що договір оренди з позивачем як орендарем було розірвано, а земельну ділянку як предмет цього договору - 10.11.2015 року повернуто в землі запасу міста.

Натомість, позивач стверджує, що він сплачував орендну плату за землю, але не міг користуватися цією орендованою земельною ділянкою, у звязку з чим просить відшкодувати йому такі збитки з 16 травня 2015 року по лютий 2016 року. Так, в матеріалах справи є докази сплати позивачем коштів з травня 2015 року по грудень 2015 року, однак такі докази за 2016 рік відсутні.

Крім того, позивач обґрунтовує такі збитки невиконанням відповідачем рішення суду, а таке набрало законної сили лише 07.08.2015 року, а відтак вимога про стягнення збитків до набрання законної сили рішенням суду є необґрунтованою, враховуючи предмет позову.

Враховуючи докази про розірвання договору оренди землі та вибуття земельної ділянки з володіння позивача у листопаді 2015 року, такі сплати позивачем коштів як орнедної плати відбувалися без правової підстави, зокрема з вересня 2015 року.

З матеріалів справи також вбачається, що 01 квітня 2016 року Чернівецькою міською радою було укладено Договір оренди землі № 10020 від 01 квітня 2016 року з ОСОБА_3 житлово-будівельним кооперативом «Проспект».

Згідно ч.ч. 4-6 ст. 762 ЦК України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Отже, цивільне законодавство дозволяло позивачу як наймачу вимагати зменшення або звільнення його від сплати орендної плати за той час, коли існували перешкоди в користуванні орендованим майном.

Проте докази того, що позивач, який стверджує про наявність у нього перешкод для користування майном, скористався таким правом, у матеріалах справи відсутні. В той час, як позивач міг вплинути на зменшення розміру збитків, які, на його думку, завдавалися йому відповідачем.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що позивачем не доведено самого факту завдання відповідачем збитків у спірний період та не обґрунтовано розміру заявлених збитків, що є первинним при доказуванні у позові про стягнення збитків.

Відповідач долучив до відзиву на апеляційну скаргу копію Постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 13.06.2016 року, з якої вбачається, що наказ № 926/849/15 виконано в повному обсязі, що підтверджується актом державного виконавця від 23.02.2016 року.

Згідно ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний суд не приймає до уваги копію постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 13.06.2016 року, оскільки такий доказ виник вже після оскаржуваного рішення.

Крім того, апеляційний суд критично оцінює можливість виконання рішення господарського суду Чернівецької області від 27 серпня 2015 року по справі № 926/849/15, яке набрало законної сили 07.08.2015 року, про усунення перешкод в користуванні майном та звільнення ОСОБА_3 кооперативом «ЖБК «Проспект» спірного приміщення, оскільки орендована земельна ділянка вибула з володіння та користування позивача (стягувача) у листопаді 2015 року, а у квітні 2016 року була передана на законній підставі у володіння та користування тій особі, яку за рішенням господарського суду Чернівецької області від 27 серпня 2015 року по справі № 926/849/15 було зобовязано усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Слід зазначити, що господарський суд Чернівецької області не надав належну оцінку спірним правовідносинам, не виклав описову та мотивувальну частину оскаржуваного рішення у відповідності до вимог ст. 84 ГПК України з покликанням на те, які доводи та докази сторін при винесенні рішенні ним беруться до уваги, а які відхиляються.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.

Не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи. (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7).

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що оскільки резолютивна частина оскаржуваного рішення є правильною, то таке не підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 04.05.2016р. у справі № 926/237/16 - залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Гіпербуд від 23.05.2016 року без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 11.07.2016 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_1