РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року Справа № 10/44/2011/5003

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Саврій В.А. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників:

апелянта - ОСОБА_1 (протокол №1 від 31 березня 2016 року)

боржника - ОСОБА_2 (довіреність №б/н від 09 грудня 2015 року)

арбітражного керуючого - не з'явився

кредиторів - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу представника працівників ВАТ "Вінніфрут" ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Вінницької області від 17.06.2015 року у справі №10/44/2011/5003 (суддя Тісецький С.С.)

Ініціюючий кредитор: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ"

Боржник: Відкрите акціонерне товариство "Вінніфрут"

про визнання банкрутом

Судом розяснено представникам права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області (суддя Тісецький С.С.) від 17 червня 2016 року у справі №10/44/2011/5003 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ" до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Вінніфрут" про визнання банкрутом було продовжено строк розпорядження майном ОСОБА_3 акціонерного товариства "Вінніфрут" до 30 вересня 2015 року; визнано безспірні грошові вимоги кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ" (, 49000, м.Дніпропетровськ, вул.Собінова, 1) в сумі 432 880,28 грн.; зобов'язано розпорядника майна ОСОБА_4 разом із посадовими особами боржника розглянути заяви кредиторів про грошові вимоги, письмово повідомити їх про результати розгляду заяв та повідомити про дату попереднього засідання суду; зобов'язано до 25.08.2015 року подати до суду реєстр грошових вимог кредиторів, дані щодо розгляду заяв кредиторів, прийняти заходи щодо виконання передбачених Законом про банкрутство обов'язків; попереднє засідання призначено на 30 вересня 2015 року; зобов'язано розпорядника майна протягом 10 днів після винесення ухвали за результатами попереднього засідання господарського суду повідомити кредиторів, згідно з реєстром вимог кредиторів, про місце і час проведення зборів кредиторів та організувати їх проведення за місцем знаходження боржника; з метою виявлення усіх кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, здійснити офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи №10/44/2011/5003 про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут" (, 24000, м.Калинівка, Вінницька область, вул.Фрунзе, 45) на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, представник працівників боржника ОСОБА_3 акціонерного товариства "Вінніфрут" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу підготовчого засідання господарського суду Вінницької області від 17.06.2015 року у справі про банкрутство ВАТ "Вінніфрут" №10/44/2011/5003 та припинити провадження у справі №10/44/2011/5003 про банкрутство ВАТ "Вінніфрут". В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що місцевий господарський суд припустився грубої помилки щодо процедури повідомлення кредиторів про порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ "Вінніфрут", що позбавило можливості всіх конкурсних кредиторів своєчасно заявити свої вимоги до банкрута. В порушення вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" господарський суд Вінницької області розмістив ухвалу підготовчого засідання від 17 червня 2015 року тільки на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України. В той час, як мав це зробити у відповідності до положень статті 14 Закону про банкрутство в редакції, що діяла до 19 січня 2013 року зобов'язавши заявника подати до офіційного друкованого органу оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ "Вінніфрут". Порушивши процедуру повідомлення кредиторів про банкрутство ВАТ "Вінніфрут" господарський суд Вінницької області позбавив прав конкурсних кредиторів на заявлення своїх вимог до боржника у порядку, встановленому законодавством. Крім того, скаржник вважає, що суд дійшов неправильної думки про під ставність вимог ініціюючого кредитора, оскільки ним не дотримано передбаченого статтею 6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" тримісячного строку для звернення із заявою про порушення справи про банкрутство (в редакції, чинній на час подання заяви про банкрутство ВАТ "Вінніфрут"). Скаржник вважає, що тримісячний строк має обчислюватись не з дати відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_3 акціонерного товариства "Вінніфрут" на користь ДП "Фірма "Леда", а з дати прийняття державним виконавцем ухвали про заміну сторони (боржника) у виконавчому провадженні його правонаступником ТОВ "Агро-Топ". Як зазначено в оскаржуваній ухвалі, господарським судом Вінницької області було винесено ухвалу про заміну сторони у виконавчому провадженні по виконанню наказу господарського суду Вінницької області по справі №12/111-08 13 жовтня 2011 року. ДП "Фірма "Леда" та ТОВ "Агро-Топ" є абсолютно різними підприємствами і ТОВ "Агро-Топ" є новим кредитором у правовідношенні, а відповідно, і вимоги зазначеного закону він мав би виконати як новий кредитор. Таким чином, тримісячний строк невиконання вимог стягувача для ініціюючого кредитора ТОВ "Агро-Топ" тільки почав свій перебіг 21 жовтня 2011 року з моменту винесення виконавчою службою постанови про заміну сторони у виконавчому провадженні з ДП "Фірма "Леда" на ТОВ "Агро-Топ". Лише після закінчення цього строку з 21 січня 2012 року ТОВ "Агро-Топ" мав би право на подання заяви про банкрутство ВАТ "Вінніфрут".

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13 квітня 2016 року у справі №10/44/2011/5003 було відмовлено представнику працівників ВАТ "Вінніфрут" у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги та повернуто апеляційну скаргу на підставі пункту 4 частини 1 статті 97 ГПК України.

Постановою Вищого господарського суду України від 08 червня 2016 року у справі №10/44/2011/5003 касаційну скаргу представника працівників ВАТ "Вінніфрут" ОСОБА_1 було задоволено, ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 13 квітня 2016 року у справі №10/44/2011/5003 про повернення апеляційної скарги представника працівників ВАТ "Вінніфрут" ОСОБА_1 було скасовано, справу №10/44/2011/5003 було передано на розгляд Рівненського апеляційного господарського суду. При цьому у Постанові ВГСУ від 08.06.2016 року зазначено, що повноваження ОСОБА_1 підтверджуються протоколом загальних зборів трудового колективу ВАТ "Вінніфрут" від 31.03.2016, а отже вказана особа є учасником справи про банкрутство у розумінні ст.1 Закону про банкрутство - представником працівників боржника та наділена процесуальними повноваженнями щодо оскарження судових рішень у справі про банкрутство.

24 червня 2016 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №10/44/2011/5003.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 червня 2016 року у справі №10/44/2011/5003 було поновлено строк на апеляційне оскарження, прийнято до провадження апеляційну скаргу представника працівників ВАТ "Вінніфрут" та призначено дату судового засідання на 13 липня 2016 року.

Безпосередньо в судовому засіданні представники апелянта та боржника повністю підтримали вимоги і доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представники інших учасників провадження у справі про банкрутство в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи положення статті 102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні у відповідності до вимог статті 101 ГПК України.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників боржника та апелянта, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Вінницької області від 31 жовтня 2011 року у справі №10/44/2011/5003 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ" порушено провадження у справі про визнання банкрутом ОСОБА_3 акціонерного товариства "Вінніфрут".

Цією ж ухвалою введено процедуру розпорядження майном боржника. Розпорядником майна призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4

Свою заяву про визнання банкрутом ОСОБА_3 акціонерного товариства "Вінніфрут" ініціюючий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ" обґрунтовує наступним.

24 березня 2008 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Віннфрут" та Дочірнім підприємством "Фірма Леда" було укладено договір поставки товарів №132, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця товари, а покупець зобов'язався в порядку і на умовах, визначених в договорі, прийняти та оплатити товар.

На виконання умов даного договору ДП "Фірма Леда" передано, а ВАТ "Вінніфрут" прийнято шляхом поставки товар на загальну суму 1 401 280,09 грн. В порушення умов укладеного договору поставки, ВАТ "Вінніфрут" належним чином не виконало свої зобов'язання по оплаті товару, оплативши його лише частково.

09 грудня 2008 року господарським судом Вінницької області прийнято рішення у справі №12/111-08 про стягнення з ВАТ "Вінніфрут" на користь Дочірнього підприємства "Фірма Леда" 503 943,50 грн. основного боргу, 32 466,94 грн. пені, 4058,35 грн. - 3 % річних, 5404,69 грн. витрат на держмито та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Дане рішення господарського суду Вінницької області залишено без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 12 березня 2009 року та постановою Вищого господарського суду України від 26 травня 2009 року.

26 грудня 2008 року господарським судом Вінницької області на виконання рішення суду від 09 грудня 2008 року у справі №12/111-08 було видано відповідний наказ.

23 березня 2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №11982498 по примусовому виконанню наказу господарського суду Вінницької області у справі №12/111-08 від 26 грудня 2008 року.

За змістом заяви, в квітні-травні 2009 року державною виконавчою службою було здійснено часткове стягнення з рахунків боржника коштів в сумі 108 159,89 грн. боргу. Крім того, ВАТ "Вінніфрут" самостійно сплатило на рахунок ДП "Фірма Леда" 4 951,31 грн. боргу по даному рішенню суду.

Станом на день подання заяви про порушення справи про банкрутство рішення суду в повному обсязі не виконано і залишок несплаченого боргу становить 432 880,28 грн.. Звернути стягнення на майно боржника неможливо у зв'язку з тим, що все майно ВАТ "Вініфрут" знаходиться в заставі та іпотеці у інших кредиторів.

15 серпня 2011 року між стягувачем у виконавчому провадженні Дочірнім підприємством "Фірма Леда" (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ" (Новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ДП "Фірма Леда" передало, а ТОВ "Агро-Топ" прийняло право вимоги стягнення залишку боргу по договору поставки товарів №132 від 24 березня 2008 року на суму 432 880,28 грн. Також до вказаного договору між Дочірнім підприємством "Фірма Леда" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ" було оформлено акт прийому-передачі документів від 17 серпня 2011 року щодо підтвердження зазначеної заборгованості.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 13 жовтня 2011 року було замінено сторону у справі (стягувача у виконавчому провадженні за наказом господарського суду Вінницької області за №12/111-08 від 26 грудня 2008 року) Дочірнє підприємство "Фірма Леда" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ".

21 жовтня 2011 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції на підставі вказаної вище ухвали суду було прийнято постанову про заміну сторони виконавчого провадження №11982498.

Таким чином, на момент подання заяви про порушення справи про банкрутство ТОВ "Агро-Топ" являється стягувачем у виконавчому провадженні по примусовому виконанню наказу господарського суду №12/111-08 відкритому 23 березня 2009 року.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд Вінницької області дійшов висновку, що вимоги кредитора - ТОВ "Агро-Топ" в сумі 432880,28 грн. є безспірними, а тому підлягають визнанню, а відомості щодо порушення справи про визнання банкрутом ОСОБА_3 акціонерного товариства "Вінніфрут" оприлюдненню на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет з метою виявлення усіх кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника.

Проте, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Апеляційна скарга представника працівників ВАТ "Вінніфрут" обґрунтована порушенням порядку оприлюднення відомостей про порушення справи про визнання банкрутом ОСОБА_3 акціонерного товариства "Вінніфрут".

Провадження у справах про банкрутство регулюється ГПК у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження (статті 2, 4-1, 12 та 15) або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу, або процесуальної дії (статті, вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з урахуванням встановлених Законом особливостей.

Відповідно до частини 2 статті 41 ГПК України провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1-1 частини 1 Розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній з 19 січня 2013 року) (далі Закон про банкрутство), положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення вказаного Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення даного Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Беручи до уваги, що провадження у справі №10/44/2011/5003 порушено до набрання чинності даного Закону в редакції чинній з 19 січня 2013 року, в зв'язку з чим застосуванню підлягають норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції чинній до 19 січня 2013 року на момент порушення провадження у даній справі.

Відповідно до статті 11 Закону про банкрутство з метою виявлення всіх кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, суддя у підготовчому засіданні виносить ухвалу та офіційно оприлюднює її. Офіційне оприлюднення тексту ухвали повинно містити повне найменування боржника, його поштову адресу, банківські реквізити, найменування та адресу господарського суду, номер справи, відомості про розпорядника майна.

Частиною 15 цієї ж статті передбачено, що після офіційного оприлюднення ухвали про порушення справи про банкрутство на офіційному веб-сайті судової влади України всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов'язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно із статтею 14 цього Закону.

Згідно статті 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19 січня 2013 року) конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Таким чином, Законом (у редакції чинній до 19 січня 2013 року) передбачено обов'язок опублікування відомостей щодо порушення провадження у справі про визнання боржника банкрутом на офіційному веб-сайті судової влади України та в офіційному друкованому органі шляхом опублікування оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи вищевикладене, вимога щодо опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство підлягає застосуванню у справах, провадження у яких порушено до набрання чинності Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції чинній з 19 січня 2013 року.

Проте, господарський суд Вінницької області, в порушення вищевказаних норм, здійснив офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи №10/44/2011/5003 про банкрутство ОСОБА_3 акціонерного товариства "Вінніфрут" лише на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

Згідно зі статтею 106 Господарського процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. З огляду на те, що відповідно до приписів цієї статті ухвала про порушення провадження у справі не підлягає оскарженню, а лише може бути предметом дослідження щодо правомірності її винесення під час апеляційного або касаційного перегляду, рівно як і постанова про визнання боржника банкрутом та введення ліквідаційної процедури (про можливість оскарження якої не зазначено Законом про банкрутство), колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку цим процесуальним документам під час апеляційного провадження.

Водночас, судова колегія апеляційного господарського суду вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі статтею 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Згідно статті 6 Закону про банкрутство справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Статтею 7 Закону передбачено, що заява про порушення справи про банкрутство подається боржником або кредитором у письмовій формі, підписується керівником боржника чи кредитора (іншою особою, повноваження якої визначені законодавством або установчими документами), громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності (його представником) і повинна містити зокрема виклад обставин, які підтверджують неплатоспроможність боржника, з зазначенням суми боргових вимог кредиторів, а також строку їх виконання, розміру неустойки (штрафів, пені), реквізитів розрахункового документа про списання коштів з банківського або кореспондентського рахунку боржника та дату його прийняття банківською установою боржника до виконання.

Заява кредитора повинна містити крім відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, такі відомості: розмір вимог кредитора до боржника з зазначенням розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті; виклад обставин, що підтверджують наявність зобов'язання боржника перед кредитором, з якого виникла вимога, а також строк його виконання; докази того, що сума підтверджених вимог перевищує суму в триста мінімальних розмірів заробітної плати, якщо інше не передбачено цим Законом; докази обґрунтованості вимог кредитора; інші обставини, на яких ґрунтується заява кредитора.

У відповідності до частини 4 статті 11 Закону про банкрутство, у підготовчому засіданні суддя оцінює подані документи, заслуховує пояснення сторін, розглядає обґрунтованість заперечень боржника.

Частина 11 цієї ж статті передбачає, що суд виносить ухвалу про припинення провадження у справі про банкрутство за наявності підстав, передбачених статтею 40 цього Закону.

За результатами судового засідання господарський суд Вінницької області зобов'язаний був дослідити обґрунтованість заявлених вимог та дотримання ініціюючим кредитором вищевказаних норм Закону про банкрутство.

З матеріалів справи колегією суддів вбачається, що 15 серпня 2011 року між Дочірнім підприємством "Фірма Леда" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" укладено договір про відступлення права вимоги.

Відповідно до пункту 1.1 Договору відступлення права вимоги, Первісний кредитор передає (поступається), а Новий кредитор набуває право вимоги про стягнення з ОСОБА_3 акціонерного товариства "Вінніфрут" (Боржник) несплаченої заборгованості в сумі 432880,28 грн., в т.ч. 390832,30 грн. основного боргу; 32466,94 грн. пені; 4058,35 грн. 3% річних; 5404,69 грн. держмита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, що виникла в результаті невиконання останнім своїх зобов'язань за договором поставки товарів №132 від 24.03.2008 року, укладеним між Первісним кредитором та Боржником.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 13 жовтня 2011 року замінено сторону у справі (стягувача у виконавчому провадженні за наказом господарського суду Вінницької області за №12/111-08 від 26 грудня 2008 року) Дочірнє підприємство "Фірма Леда" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ".

21 жовтня 2011 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції на підставі вказаної вище ухвали суду було прийнято постанову про заміну сторони виконавчого провадження №11982498.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ" стало кредитором боржника з 21 жовтня 2011 року. Саме з цього часу відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ" почався перебіг трьохмісячного строку, передбаченого частиною 3 статті 6 Закону про банкрутство, а тому, право звернення із заявою про визнання боржника банкрутом у нього виникло лише з 21 січня 2012 року.

На зазначені обставини справи, суд першої інстанції уваги не звернув та не надав їм належної правової оцінки.

Дослідження усіх обставин мало істотне значення для правильного вирішення справи місцевим господарським судом, проте господарський суд Вінницької області не звернув на це уваги і необґрунтовано порушив справу про банкрутство.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Відповідно до пункту 36 Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18 грудня 2009 року "Про судову практику у справах про банкрутство" Законом не врегульовано подальшого перебігу провадження у справі у випадках, коли у встановленому законодавством порядку виявлено безпідставність вимог кредитора (кредиторів), за заявою якого (яких) було порушено справу про банкрутство боржника, або коли порушено провадження у справі про банкрутство підприємств, стосовно яких діє законодавча заборона порушувати справи про банкрутство. У таких випадках судам слід припиняти провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 40 Закону (за відсутності інших підстав для такого припинення) та пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України (за відсутністю предмету спору).

Відповідно до статті 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України.

Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 27.02.2012 року №01-06/224/2012 "Про доповнення до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2012 року №01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 26 грудня 2011 року у справі №3-317гс11, постановах Вищого господарського суду України від 08 квітня 2015 року у справі №902/79/13-г, від 05 березня 2014 року у справі №2/17-1726-2011, від 03 липня 2014 року у справі №5023/5749/12, від 30 липня 2013 року у справі №922/160/13-г, від 08 липня 2014 року у справі №5023/5540/12.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи про банкрутство боржника не доведено обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, та при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а провадження у справі підлягає припиненню.

Колегія суддів звертає увагу, що припинення провадження у справі про банкрутство не порушує прав ні боржника, ні кредиторів. Останні можуть стягнути заборгованості у позовному провадженні. При цьому, у випадку, коли погасити заборгованість у вказаному порядку не вдасться кредитори або боржник вправі ініціювати провадження у справі про банкрутство.

Керуючись пунктом 1-1 ч.1 статті 80, статтями 91, 99, 101, 102, пунктом 3 статті 103, пунктом 4 частини 1 статті 104, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника працівників боржника ВАТ "Вінніфрут" ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу господарського суду Вінницької області від 17 червня 2015 року у справі №10/44/2011/5003 - скасувати.

Провадження у справі №10/44/2011/5003 про визнання банкрутом ОСОБА_3 акціонерного товариства "Вінніфрут" - припинити.

Припинити дію мораторію, введеного ухвалою господарського суду Вінницької області №10/44/2011/5003 від 31 жовтня 2011 року.

Скасувати заходи щодо забезпечення вимог кредиторів, вжитих ухвалою господарського суду Вінницької області №10/44/2011/5003 від 31 жовтня 2011 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 10/44/2011/5003 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.