ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 липня 2016 р. Справа № 903/421/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Волиньобленерго в особі Маневицької філії ПАТ Волиньобленерго

до Публічного акціонерного товариства Ковельмолоко

про стягнення 5 123,23грн.

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №19/26-123 від 01.12.2015р.

від відповідача: н/в

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство Волиньобленерго в особі Маневицької філії ПАТ Волиньобленерго в межах повноважень, визначених Положенням про Маневицьку структурну одиницю (філію) ПАТ Волиньобленерго, затвердженим рішенням дирекції ПАТ Волиньобленерго від 24.03.2015р., протокол №24.03/2015, довіреністю №19/26-123 від 01.12.2015р., звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства Ковельмолоко про стягнення 5 309,27грн., в тому числі 2 039,99грн. заборгованості за спожиту електричну енергію згідно договору на користування електричною енергією № 533-0340-000 від 04.03.2005р. з додатками, 2 937,21грн. заборгованості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, 219,91грн. пені за період з 03.03.2016р. по 08.06.2016р. згідно п. 4.2.1 договору, 11,17грн. річних та 100,99грн. інфляційних втрат за період з лютого 2016р. по травень 2016р. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані таким:

04.03.2005р. між Відкритим акціонерним товариством Волиньобленерго (правонаступником якого є ПАТ "Волиньобленерго") в особі Маневицької філії та Відкритим акціонерним товариством "Ковельмолоко" (яке з 05.09.2011 р. змінило назву на - ПАТ "Ковельмолоко") укладений договір на користування електричною енергією № 533-0340-000.

Відповідно до п.2.1.2 договору постачальник електричної енергії зобовязаний постачати споживачу електроенергію в обсягах, визначених розділом 5, та з урахуванням умов розділу 6 даного договору (додаток № 1 „Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу), споживач - оплачувати за фактично спожито електричну енергію протягом трьох операційних (банківських) днів з дня отримання рахунків (п.п.2.2.3, 8.5 договору, додаток № 2 "Порядок розрахунків").

У відповідача за період 01.02.2016 р. по 01.06.2016 р. виникла заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 2039,99 грн.

Відповідно до пп. 4.2.1 п. 4.2 договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3 - 2.2.4 договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Відповідачу за період з лютого по травень 2016р. нараховано 219,91 грн. пені та 11,17 грн. річних та 100,99 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідно до п. 5.1 договору для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше 1 листопада поточного року надає постачальнику електричної енергії відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії.

Згідно додатку № 1 до договору розмір очікуваного споживання електричної енергії на лютий 2016 р. становив 500 кВт/год. Фактично ж в цей період спожито 2348 кВт/год. Тому, 1848 кВт/год є перевищенням договірних величин споживання.

Відповідно до пп..4.2.2 п.4.2 договору та п.6.16 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 р. із наступними змінами та доповненнями, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужностей споживач сплачує постачальнику електричної енергії вартість різниці фактично спожитої та договірної величини в розмірі, встановленому ст.26 Закону України „Про електроенергетику.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України „Про електроенергетику, споживачі (крім населення, професійно-технічних навчальних закладів та вищих навчальних закладів І-ІУ рівнів акредитації державної і комунальної форм власності) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

ПАТ "Ковельмолоко" було нараховано 2 937,21грн. за перевищення договірної величини споживання електричної енергії в лютому 2016 року.

Розгляд спору відкладався згідно зі ст.77 ГПК України. Зобовязано подати суду: позивача - докази отримання рахунків №533-0340000/2/1, №533-0340000/2/4 від 24.02.2016р. та повідомлення про припинення подачі електроенергії №533-0340000/2/1 споживачем, докази в підтвердження обсягу споживання електричної енергії в лютому 2016р. відповідно до п. 1 Порядку зняття показів засобів обліку електричної енергії (додаток №3 до договору) (акт зняття показів споживання електричної енергії, відомості щодо споживання електричної енергії за попередній місяць тощо); відповідача - довідку про включення до ЄДРПОУ станом на день подання позову, пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог, докази оплати, у випадку заперечень щодо розрахунків надати контррозрахунок.

У судовому засіданні 12.07.2016р. представник позивача в межах повноважень, визначених довіреністю від 02.07.2016р. №13/18-199, звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог в частині вимоги щодо стягнення пені та річних, просив стягнути з відповідача 43,03грн. пені за період з 19.05.2016р. по 08.06.2016р., 2,01грн. річних за період з 19.05.2016р. по 01.06.2016р.

Зменшення розміру позовних вимог обґрунтував здійсненням розрахунків пені та річних з урахуванням дати отримання вимоги №14/24-2669 від 11.05.2016р. про оплату спожитої електроенергії та вартості різниці фактично спожитої та договірної величини 13.05.2016р. (а.с.47-49).

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Вищий господарський суд України у п. 3.10 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вказав, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та інтересів відповідача, судом прийнята заява представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, спір вирішується виходячи з нової ціни позову 5 123,23грн.

Оскільки представник позивача не просить стягувати інфляційні втрати в розмірі 100,99грн., то суд розцінює це як відмову від позову в межах повноважень, визначених довіреністю від 02.07.2016р. №13/18-199, як таку, що відповідають вимогам ОСОБА_1 Верховного Суду України від 01.07.2014р. "Аналіз практики застосування ст.625 ЦК України в цивільному судочинстві" і в цій частині припиняє провадження у справі на підставі п. 4 ст.80 ГПК України.

Відповідач вимоги ухвал суду від 15.06.2016р., 29.06.2016р. не виконав, пояснень не подав, повноважного представника в судове засідання не направив, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення 21.06.2016р. за №592, 07.07.2016р. за №371.

Згідно витягу з ЄДР адреса відповідача м. Ковель, вул. Ватутіна, 114, куди і надсилались ухвали суду.

Згідно з ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (постанова пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 із наступними змінами та доповненнями).

Неподання або несвоєчасне подання доказів з неповажних причин, спрямоване на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, був повідомлений ухвалами суду, що у разі неявки в судове засідання спір буде розглянуто за наявними в справі матеріалами, письмові докази міг відправити поштою і вправі був забезпечити явку представника на власний розсуд, господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, -

встановив:

04.03.2005р. між Відкритим акціонерним товариством Волиньобленерго (правонаступником якого є ПАТ "Волиньобленерго") в особі Маневицької філії (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Ковельмолоко" (яке з 05.09.2011 р. змінило назву на - ПАТ "Ковельмолоко") (споживач) укладений договір на користування електричною енергією № 533-0340-000 (а.с. 10-19).

Відповідно до п.2.1.2 договору постачальник електричної енергії зобовязаний постачати споживачу електроенергію в обсягах, визначених розділом 5, та з урахуванням умов розділу 6 даного договору (додаток № 1 „Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу), споживач - оплачувати за використану електричну енергію протягом трьох операційних (банківських) днів з дня отримання рахунків (п.п.2.2.3, 8.5 договору, додаток № 2 "Порядок розрахунків" ).

Відповідно до п. 5.1 договору для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше 1 листопада поточного року надає постачальнику електричної енергії відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії.

Згідно додатку № 1 до договору розмір очікуваного споживання електричної енергії на лютий 2016 р. становив 500 кВт/год. Фактично в цей період спожито 2348 кВт/год, що стверджується актами контрольного огляду точок обліку, в яких відсутні показники, за період з 21.12.2015р. по 19.02.2016р. відповідно до Порядоку зняття показів засобів обліку електричної енергії (додаток №3 до договору) (а.с. 50-51).

Відповідно до пп.4.2.2 п.4.2 договору та п.6.16 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 р. із наступними змінами та доповненнями, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужностей споживач сплачує постачальнику електричної енергії вартість різниці фактично спожитої та договірної величини в розмірі, встановленому ст.26 Закону України „Про електроенергетику.

ПАТ "Ковельмолоко" було нараховано 2 937,21грн. за перевищення договірної величини споживання електричної енергії в лютому 2016 року.

Згідно рахунків №533-0340000/2/1, №533-0340000/2/4 борг за активну електроенергію за лютий 2016р. становив 2 039,99грн. та двократна вартість різниці між фактично спожитою е/е і договірною величиною 2 937,21грн. (а.с. 23-24).

11.05.2016р. позивач звернувся до відповідача з претензією-вимогою №14/24-2669 сплатити заборгованість в сумі 5 137,95грн., в т.ч. 2 039,99грн. заборгованості за спожиту електроенергію за лютий 2016р., 2 937,21грн. за перевищення обсягу договірної величини, яка одержана відповідачем 13.05.2016р., що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №992, та залишена без відповіді (а.с. 47-49).

Стаття 275 ГК України передбачає, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.26 ЗУ Про електроенергетику споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Існування договірних зобовязань, що випливають із договору поставки №05/10/2015 від 05.10.2015р., не заперечено. Доказів розірвання, визнання договору недійсним у встановленому законом порядку суду не подано.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач позов не оспорив, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичне перерахування коштів.

Заборгованість за електроенергію за лютий 2016р. становить 2 039,99грн., стверджується договором на користування електричною енергією № 533-0340-000 від 04.03.2005р. з додатками (а.с. 10-19), вимогою №14/24-2669 від 11.05.2016р., одержаною 13.05.2016р. (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №992) (а.с. 47-49), актами контрольного огляду точок обліку, в яких відсутні показники, за період з 21.12.2015р. по 19.02.2016р. (а.с. 50-51), відповідачем не оспорена та підлягає до стягнення в силу ст.ст. 193, 275 ГК України, згідно яких учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України „Про електроенергетику споживачі (крім населення, професійно-технічних навчальних закладів та вищих навчальних закладів І-ІУ рівнів акредитації державної і комунальної форм власності) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Згідно додатку №3 «Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії» покази засобів обліку відповідно до Переліку обєктів і точок комерційного обліку споживача фіксуються споживачем 21 числа (при 31 календарному дні в місяці), 20 числа (при 30 календарних дні в місяці), 18 числа (при 28 календарних дні в місяці), кожного місяця о 16-00 год. та вибірково контролюються (знімаються) постачальником електричної енергії.

Після зняття показів засобів обліку споживач оформляє акт про обсяги переданої споживачу електричної енергії, який складається у 2-х примірниках, по одному для кожної сторони та надає постачальнику електричної енергії нарочним, не пізніше наступного робочого дня після зняття показів.

Споживач, який приєднаний до мереж основного споживача, зобовязаний попередньо погодити акт про обсяги переданої електричної енергії з основним споживачем.

У разі неможливості отримання постачальником електричної енергії даних про спожиту електричну енергію в зазначений термін (незалежно від причин), визначення обсягу спожитої електричної енергії здійснюється за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період або за показами засобів обліку споживача зафіксованими постачальником електричної енергії (а.с. 18).

Згідно додатку № 1 до договору розмір очікуваного споживання електричної енергії на лютий 2016 р. становив 500 кВт/год. Фактично в цей період спожито 2348 кВт/год, що стверджується актами контрольного огляду точок обліку, в яких відсутні показники, за період з 21.12.2015р. по 19.02.2016р. (а.с. 50-51).

Вищий господарський суд України у п. 4 листа від 30.12.2011р. №01-06/1872 «Про практику застосування господарськими судами законодавства про постачання електричної енергії (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)» вказав, що у разі перевищення за розрахунковий період договірних величин споживання електричної енергії споживач сплачує постачальнику електричної енергії двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини електроенергії.

Зважаючи на викладене, вимога позивача про стягнення 2 937,21грн. за перевищення договірних величин споживання електричної енергії за лютий 2016р. підставна та підлягає до задоволення в силу ч.5 ст.26 Закону України „Про електроенергетику, п. 4.2.2 договору.

Відповідно до ст.ст.216 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Згідно із ст.ст. 230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами договору №533-0340-000 від 04.03.2005р. (п.4.2.1) за внесення платежів з порушенням термінів, визначених додатком №2, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Розрахунок нарахування пені перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Позивачем нарахована пеня за період з 19.05.2016р. по 08.06.2016р. з урахуванням обмежень, визначених ч. 6 ст. 232, ст. 343 ГК України, в розмірі 43,03грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.07.2016р.відповідно до дати отримання вимоги №14/24-2669 від 11.05.2016р.) є підставною і підлягає до задоволення в силу ст.ст. 230-232 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань ", п.п. 4.2.1 договору №533-0340-000 від 04.03.2005р.

В силу ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права).

Згідно з представленими господарському суду розрахунками, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу 2,01грн. річних за період з 19.05.2016р. по 01.06.2016р. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.07.2016р. відповідно до дати отримання вимоги №14/24-2669 від 11.05.2016р.).

Розрахунки нарахування річних перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Розглянувши позовні вимоги щодо річних, суд вважає, що останні підставні, нараховані у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства України та підлягають до задоволення в силу ч.2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки спір в частині задоволених вимог до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 303,50грн. (пропорційно сумі задоволених вимог) слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 193, 216-218, 230-233, 275, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 625 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України Про електроенергетику, ст. ст. 44, 49, 78, п. 4 ст.80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

вирішив:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ковельмолоко», м. Ковель, вул.. Ватутіна, 114,

на користь Публічного акціонерного товариства "Волиньобленерго" в особі Маневицької філії ПАТ "Волиньобленерго", смт. Маневичі, вул. Собесяка, 7,

2 039,99грн. боргу за спожиту електроенергію, 2 937,21грн. заборгованості за перевищення договірних величин споживання електроенергії, 43,03грн. пені, 2,01грн. річних, 1 303,50грн. витрат по сплаті судового збору. Всього 6 325,74грн.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4.Провадження у справі в частині стягнення 100,99грн. інфляційних втрат припинити.

Повне рішення складено

18.07.2016р.

Суддя С.Т.Філатова