РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016Справа №910/3946/16

За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Житомиргаз до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 04.01.2016 року;

від відповідача: не зявились.

В судовому засіданні 06 квітня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Житомиргаз (позивач) до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (відповідач) про стягнення 228 404,04 грн. пені, 254 290,74 грн. інфляційних втрат та 16 186,39 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобовязань за Договором про розподіл природного газу № 14-38-ПР від 30.01.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/3946/16. Розгляд справи призначено на 06.04.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та обєктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Житомиргаз (газорозподільне підприємство) та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (замовник) укладено Договір на розподіл природного газу № 14-38-ПР (надалі Договір), відповідно до п. 1 якого газорозподільне підприємство зобовязалось у 2014 році надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності обєктів замовника або його споживачів (пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін.

Розрахунки за послуги з транспортування природного газу ГРМ здійснюється за тарифом на транспортування природного газу розподільними трубопроводами за 1 000 куб.м. (тариф), встановленим для газорозподільного підприємства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (п. 5.1. Договору).

Згідно з пп. 7.2.1. п. 7.2. Договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом V договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Додатком 1 до Договору сторонами погоджено обсяг транспортування природного газу на 2014 рік.

Додатковими угодами № 1 від 03.12.2014 року та № 2 від 31.08.2015 року до Договору сторони корегували обсяги поставки газу та строк надання послуг в т.ч. в 2015 році.

Відповідно до п.п. 5.5., 5.6. Договору (з урахуванням Додаткової угоди № 2 від 31.08.2015 року) оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу на період передоплати, визначений сторонами в Договорі. У випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГМР за розрахунковий період замовник проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Позивач стверджує, що через неналежне виконання відповідачем умов Договору про розподіл природного газу № 14-38-ПР від 30.01.2014 року щодо сплати вартості наданих послуг, у останнього виникло зобовязання оплатити 228 404,04 грн. пені, 254 290,74 грн. інфляційних втрат та 16 186,39 грн. 3% річних.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, на виконання умов Договору про розподіл природного газу № 14-38-ПР від 30.01.2014 року позивачем були надані замовнику послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності обєктів замовника, однак відповідачем оплачено відповідні послуги з порушенням строків, погоджених умовами відповідного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивача, суд, з урахуванням умов Договору, фактичних обставин справи, дійшов висновку про правильність такого розрахунку, у звязку із чим з відповідача підлягають стягненню 254 290,74 грн. інфляційних втрат та 16 186,39 грн. 3% річних.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, з урахуванням п. 7.2. Договору, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є правильним, у звязку із чим з відповідача підлягає стягненню 228 404,04 грн.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Житомиргаз (10002, Житомирська обл., місто Житомир, вулиця Фещенка-Чопівського, будинок 35, ідентифікаційний код 03344071), грошові кошти: 228 404,04 грн. (двісті двадцять вісім тисяч чотириста чотири гривні 04 копійок) пені, 254 290,74 грн. (двісті пятдесят чотири тисячі двісті девяносто гривень 74 копійки) інфляційних втрат, 16 186,39 грн. (шістнадцять тисяч сто вісімдесят шість гривень 39 копійок) 3% річних та 7 483,22 грн. (сім тисяч чотириста вісімдесят три гривні 22 копійки) судового збору. Видати наказ.

3. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/3946/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 11.04.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало