ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2016р. Справа№ 914/1273/16

За позовом: Приватного підприємства «ГРОНО», с. Воютин Луцького району Львівської області

до відповідача: Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт», м. Львів

про: стягнення 80533,40 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу товарів № 0/2-1-12/375 від 24.10.2012 року

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Зусько І.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 директор ПП «Гроно»

від відповідача: не зявився.

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 12.07.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Приватного підприємства «ГРОНО» до Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» про стягнення 80533,4 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу товарів № 0/2-1-12/375 від 24.10.2012 року.

Ухвалою суду від 16.05.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 31.05.2016 року. Ухвалою суду від 31.05.2016 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції, розгляд справи відкладено на 14.06.2016 року. Ухвалою суду від 14.06.2016 року розгляд справи відкладено на 12.07.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем умов Договору купівлі-продажу № 0/2-1-12/375, у звязку з чим позивач просить суд повернути суму вартості отриманого товару, стягнути індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми.

Представник позивача в судове засідання зявився, вимоги попередніх ухвал суду виконав, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Крім того, 06.07.2016 року через канцелярію суду надійшли пояснення (вх.№28676/16 від 06.07.2016 року) позивача на відзив відповідача, відповідно до яких повідомив суд про те, що сканованим листом № 170101 від 17.01.2014 року просив відповідача проводити наступні розрахунки за відповідними реквізитами Банку АТ «Дельта Банк» у звязку з закриттям Приватним підприємством «ГРОНО» розрахункового рахунку в ПАТ «Банк Форум» та відкриттям рахунку в Банку АТ «Дельта Банк», проте, як зазначив позивач, 14.03.2014 року платіжним дорученням № НОМЕР_1 ПП «ОККО-Нафтопродукт» перерахувало 30 342,34 грн. на неіснуючий, закритий рахунок позивача. Дані пояснення прийняті судом до розгляду.

Також, 12.07.2016 року через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 29441/16) позивача про витребування доказів, відповідно до якого просить суд звернутися до керівництва ТОВ «Mail.Ru» (ООО «Mail.Ru») із запитом, в якому просити повідомити чи отримувало 17.01.2014 року Приватне підприємство «ОККО-Нафтопродукт» електронний лист від ПП «ГРОНО». Дане клопотання судом відхиляється з огляду на можливість встановлення обставини повідомлення відповідача іншими можливими доказами.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, позовні вимоги визнав частково з підстав, наведених у поданому через канцелярію суду відзиві (вх. № 1273/16 від 14.06.2016 року) на позовну заяву, відповідно до якого просить суд позов ПП «ГРОНО» до ПП «ОККО-Нафтопродукт» про стягнення 80533,40 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу товарів № 0/2-1-12/375 від 24.10.2012 року задоволити частково в сумі 10 711,22 грн. у звязку з частковою сплатою заборгованості, що підтверджується долученими до відзиву копіями відповідних платіжних доручень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

24 жовтня 2012 р. між Приватним підприємством «ГРОНО» (Продавець) та Приватним підприємством «ОККО-Нафтопродукт» (Покупець) було укладено Договір № 0/2-1-12/375 купівлі-продажу товарів (Договір), відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобовязався передавати товар (продукція) у власність Покупця відповідно до його письмового замовлення (замовлень), а Покупець зобовязався приймати та оплачувати продукцію на умовах, зазначених у цьому Договорі.

Пунктом 2.3. даного Договору визначено, що датою поставки (передачі у власність) Продукції і переходу права власності на Продукцію (та усіх ризиків, повязаних з ним) від Продавця до Покупця вважається дата фактичного отримання Покупцем (його уповноваженим представником) Продукції в складських приміщеннях чи в іншому вказаному Покупцем (його уповноваженим представником) місці, що підтверджується підписами уповноважених представників Покупця та Продавця у видатковій накладній. Факт передачі у власність (поставки) Продукції підтверджується видатковою накладною, підписаною обома Сторонами.

Відповідно до п. 3.5 Договору оплата по цьому Договору за поставлену Продукцію здійснюється Покупцем згідно цін на Продукцію, вказаних у видаткових накладних після реалізації Продукції Покупцем третім особам з періодичністю 1 раз в місяць до 15 календарного числа кожного місяця за Продукцію, реалізовану протягом попереднього місяця третім особам.

Як зазначив позивач у позовній заяві, ПП «ГРОНО» в повному обсязі виконало свої зобовязання і з 28 листопада 2012 р. по 13 грудня 2013 р. поставило замовлену Покупцем Продукцію на загальну суму 226 019 грн. 04 коп., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних:

- № 301 від 28 листопада 2012р. на суму 4 829 грн. 76 коп.

- № 302 від 28 листопада 2012р. на суму 23 045 грн. 76 коп.

- № 389 від 28 листопада 2012р. на суму 48 863 грн.00 коп.

- № 390 від 28 листопада 2012р. на суму 48 863 грн.00 коп.

- № 391 від 28 листопада 2012р. на суму 20 124 грн.00 коп.

- № 392 від 28 листопада 2012р. на суму 20 124 грн.00 коп.

- № 318 від 12 грудня 2013р. на суму 10 576 грн. 92 коп.

- № 319 від 13 грудня 2013р. на суму 53 589 грн. 60 коп.

ПП «ОККО-Нафтопродукт» здійснило часткову оплату вартості поставленої продукції на суму 36 977 грн. 84 коп., що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- банківською випискою від 14 січня 2013р. на суму 5 541 грн. 24 коп.

- банківською випискою від 13 лютого 2013р. на суму 12 459 грн. 65 коп.

- банківською випискою від 13 грудня 2013р. на суму 1 788 грн. 29 коп.

- банківською випискою від 15 січня 2014р. на суму 17 188 грн. 66 коп.

Згідно з п. 2.17 Договору Продавець зобовязаний за власний рахунок здійснити повернення (заміну) Продукції, яка протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту її передачі у власність (поставки) Покупцеві не реалізовується у роздрібних точках Покупця. Таке повернення (заміна) здійснюється протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту надіслання Покупцем Продавцеві відповідного письмового повідомлення.

Відповідно до умов п. 2.17. Договору ПП «ОККО-Нафтопродукт» повернуло ПП «ГРОНО» нереалізовану Продукцію на загальну суму 125 829 грн. 98 коп., що підтверджується двома накладними (повернення продукції):

- № НОМЕР_2 від 30.05.2014р. на суму 124 537 грн. 39 коп.

- № НОМЕР_3 від 30.05.2014р. на суму 1 292 грн. 59 коп.

З огляду на викладене, станом на 31 травня 2014 р. сума боргу за отриману Продукцію становила 63 211 грн. 22 коп. (226 019 грн. 04 коп. - 162 807 грн. 82 коп. (125829,98 + 36977,84 коп.) = 63 211 грн. 22 коп.)

З метою досудового врегулювання даного спору, 18 серпня 2014 р. Приватне підприємство «ГРОНО» відправило рекомендованим листом Приватному підприємству «ОККО-Нафтопродукт» претензію № 180801, в якій просило в добровільному порядку сплатити борг в сумі 63 211 грн. 22 коп., що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення в цінний лист від 18.08.2014 р.

Одночасно, на виконання вимог п. 9.4. та п. 10.1. Договору, у вказаній претензії Продавець повторно повідомив Покупця про зміну банківських реквізитів Приватного підприємства «ГРОНО», вказавши відповідний розрахунковий рахунок в Банк АТ «Дельта Банк».

Вказану претензію отримана ПП «ОККО-Нафтопродукт» 20.08.2014 р., що підтверджується особистим підписом уповноваженої особи на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, однак залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

15.05.2015 р. відповідно до умов п. 2.17. Договору ПП «ОККО-Нафтопродукт» накладною (повернення продукції) № НОМЕР_4 повернуло ПП «ГРОНО» нереалізовану Продукцію на суму 22 157 грн. 66 коп.

Таким чином, з 16 травня 2015р. включно по 06 травня 2016р. сума боргу становить 41 053 грн. 56 коп. (63211,22 - 22157,66 = 41053,56).

З метою досудового врегулювання даного спору 10 серпня 2015 р. Приватне підприємство «ГРОНО» повторно відправило рекомендованим листом Приватному підприємству «ОККО-Нафтопродукт» претензію № 100801, в якій просило в добровільному порядку сплатити борг в сумі 41 053 грн. 56 коп., що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення в цінний лист від 10.08.2015 р.

Одночасно, на виконання вимог п. 9.4. та п. 10.1. Договору, у вказаній претензії Продавець повідомив Покупця про зміну банківських реквізитів Приватного підприємства «ГРОНО», вказавши відповідний розрахунковий рахунок в Банк ПАТ «Ідея Банк».

Вказана претензія отримана представником відповідача 20.08.2015 р., залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Окрім суми основного боргу в розмірі 41053,56 грн. відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку розміру позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача 37256,38 грн. інфляційних нарахувань та 2223,46 грн. 3 % річних.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення повністю з огляду на наступне.

Згідно ст. 175 Господарського Кодексу України (ГК України) майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобовязання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон повязує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України (ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Між сторонами у справі виникли договірні зобовязання на підставі Договору № 0/2-1-12/375 купівлі-продажу товарів від 24 жовтня 2012 р.

Відповідно до п. 8.1. Продавець зобов'язувався здійснювати передачу у власність (поставку) Продукції Покупцеві на умовах цього Договору з моменту укладення (підписання) цього Договору та до 31 березня 2013 року (загальний строк поставок).

У випадку, якщо протягом 30 (тридцяти) календарних днів до моменту закінчення (спливу) строку (загального строку поставок), передбаченого цим пунктом жодна зі Сторін письмово не повідомить протилежну Сторону про свою відмову від продовження цього строку, цей строк щоразу автоматично проторговується (продовжується) ще на 1 (один) рік.

Відповідно до п. 8.5. Договору закінчення строку дії цього Договору не звільняє жодну із Сторін від відповідальності за його невиконання або неналежне виконання, яке мало місце під час дії цього Договору.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З матеріалів справи вбачається, що ПП «ГРОНО» з 28 листопада 2012 р. по 13 грудня 2013 р. поставило замовлену Покупцем Продукцію на загальну суму 226 019 грн. 04 коп., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних.

У свою чергу відповідач повністю не оплатив вартість поставленої продукції, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 41053,56 грн. за вирахуванням вартості нереалізованої продукції відповідно до п.2.17. Договору.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у своєму відзиві (вх.№24721/16 від 14.06.2016 р.) на позовну заяву зазначив, що перерахував не 36977,84 грн., як стверджує позивач, а 67320,18 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № від 14.01.2013 5541,24 грн., № від 13.02.2013 12459,65 грн., № від 13.12.2013 1788,29 грн., № від 14.01.2014 17188,66 грн., № від 14.03.2014 30342,34 грн. Відтак, відповідач визнає позовні вимоги на суму 10711,22 грн.

У свою чергу позивач вказав, що 14 березня 2014 р. платіжним дорученням № ПП «ОККО-Нафтопродукт» перерахувало 30 342,34 грн. на неіснуючий, закритий рахунок позивача, в силу чого вказана сума підлягає стягненню з позивача. Окрім того, позивач зазначив, що відповідач вже 17.01.2014 р. був належним чином повідомлений про зміну банківських реквізитів позивача у відповідності до положень пунктів 9.4. та 10.1. Договору, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи копії електронного листування між сторонами (пояснення вх.№28676/16 від 06.07.2016 р. на відзив на позовну заяву).

Актуальні банківські реквізити позивача містилися також в скерованих відповідачу претензіях № 180801 від 18 серпня 2014 р. та № 100801 від 10 серпня 2015 р.

Інші докази погашення заборгованості за належними банківськими реквізитами в матеріалах справи відсутні.

Твердження відповідача про те, що в електронному повідомленні від позивача не надходив прикріплений додаток з новими банківськими реквізитами, а відтак відповідач не ознайомлений з реквізитами не береться судом до уваги, оскільки, як встановлено судом позивач добросовісно та неодноразово звертав увагу відповідача про зміну банківських реквізитів.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобовязання.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, суд вважає підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 41053,56 грн. основного боргу, 37256,38 грн. інфляційних нарахувань, 2223,46 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір виник з вини відповідача, у відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір у розмірі 1378,00 грн. слід покласти на нього у повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з боржника Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» (79056, м. Львів, вул. Пластова, будинок 1; ) на користь стягувача Приватного підприємства «ГРОНО» (45645, Волинська обл., Луцький район, село Воютин, вулиця Миру, будинок 6; ) 41053,56 грн. основного боргу, 37256,38 грн. інфляційних нарахувань, 2223,46 грн. 3 % річних та 1378,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.07.2016 р.

Суддя Кидисюк Р.А