УХВАЛА

11.07.2016Справа № 56/239
За заявою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання у справі № 56/239

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

до: 1) спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмежено відповідальністю «Міжнародні технології друку «Інтертехнодрук»;

2) товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ВЕТА»

про стягнення заборгованості

Головуючий суддя - Сташків Р.Б.,

Судді: Грєхова О.А.,

Головіна К.І.

Представники:

від позивача - Головіна О.І. (представник за довіреністю);

від відповідача-1 - Ступак А.Ю. (представник за довіреністю);

від відповідача-2 - не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

Від Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» надійшла заява про поновлення строку для пред'явлення до виконання наказу, виданого на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2012 у справі №56/239, по якому боржником виступає - товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ВЕТА», про стягнення солідарно з Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародні технології друку «Інтертехнодрук» та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ВЕТА» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» суми боргу за Кредитним договором № 27107К12 від 02.08.2007, укладеним в рамках Генеральної угоди №27108N5 від 27.08.2008, яка станом на 10.04.2012 становить загальну суму 5027795,35 грн.

Відповідач-1 проти задоволення заяви заперечував, про що подав суду письмові пояснення. Відповідач-2 письмових пояснень не подав, представників у засідання не направив. За приписами ч. 2 ст. 119 ГПК України, неявка боржника і стягувача у судове засідання не є перешкодою для розгляду заяви.

Судом встановлено, що на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2012 у справі № 56/239, яке набрало законної сили, було видано шість наказів від 31.08.2012, в тому числі й наказ, по якому боржником виступає ТОВ фірма «ВЕТА», про стягнення солідарно з Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародні технології друку «Інтертехнодрук» та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ВЕТА» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» суми боргу за Кредитним договором № 27107К12 від 02.08.2007, укладеним в рамках Генеральної угоди №27108N5 від 27.08.2008, яка станом на 10.04.2012 становить загальну суму 5027795,35 грн., наказ був дійсний для пред'явлення до виконання до 23.07.2013.

Позивач звернувся до ВПВР управління ДВС ГУС у м. Києві із заявою про примусове виконання вказаного наказу від 31.08.2012, за яким постановою від 23.07.2013 було відкрито виконавче провадження № 38943198.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2013 було частково визнано наказ від 31.08.2012 таким, що не підлягає виконанню, а саме в частині стягнення заборгованості на загальну суму 4593905,50 грн.

29.11.2013 ВПВР управління ДВС ГУС у м. Києві було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 38943198, а оригінал виконавчого документу направлено для подальшого виконання до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

12.12.2013 постановою ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві було відкрито виконавче провадження № 41185357 по виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 31.08.2012, по якому боржником виступає ТОВ фірма «BETA», про стягнення солідарно з Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародні технології друку «Інтертехнодрук» та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «BETA» боргу на загальну суму 5027795,35 грн. (на суму залишку боргу 433889,85 грн.).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2014 у справі №56/239 відновлено Спільному українсько-німецькому підприємству у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародні технології друку «Інтертехнодрук» строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2012 у справі № 56/239 та прийнято апеляційну скаргу до розгляду.

29.08.2014 ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документу до органу, який його видав, у зв'язку з відновленням строку на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2012.

За твердженням заявника, всупереч положенням ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копія зазначеної постанови про повернення виконавчого документу від 29.08.2014 державною з виконавчою службою на адресу стягувана не надсилалась. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2012 у справі № 56/239 було скасовано, а постановою Вищого господарського суду України від 14.01.2015 було скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 та залишено в силі рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2012 у справі № 56/239.

Після повернення справи №56/239 до суду першої інстанції стягувач звернувся з заявою про видачу наказів, які були повернуті на адресу суду державною виконавчою службою.

Проте Господарським судом міста Києва було видано представнику стягувача лише п'ять наказів від 31.08.2012, оскільки шостий наказ Господарського суду міста Києва від 31.08.2012 (по якому боржником виступає ТОВ фірма «BETA», про стягнення має проводитися солідарно з Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародні технології друку «Інтертехнодрук» та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «BETA» боргу на загальну суму 5027795,35 грн.) суд першої інстанції не мав можливості видати, оскільки оригінал цього наказу не був повернутий органом державної виконавчої служби на адресу суду.

Стягувач звертався до ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві листом №040-40/490 від 03.02.2016 щодо надання доказів повернення (направлення) оригіналу зазначеного наказу від 31.08.2012 до Господарського суду міста Києва, однак відповіді не отримав. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Лише 04.02.2016, під час ознайомлення з матеріалами справи № 56/239, стягувачем було з'ясовано, що, зі спливом майже року після винесення постанови про повернення виконавчого документу від 29.08.2014, оригінал наказу від 31.08.2012, по якому боржником виступає ТОВ фірма «БЕТА», про стягнення солідарно боргу на загальну суму 5027795,35 грн., був повернутий до Господарського суду міста Києва 05.06.2015, що підтверджено датою на вхідному штемпелі суду,

При цьому, постанова від 29.08.2014 ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві про повернення виконавчого документу до органу, який його видав, а також оригінал виконавчого документу був надісланий органом державної виконавчої служби до суду 28.05.2015, про що свідчить поштовий штемпель на конверті.

Наказ був затребуваний до отримання та отриманий представником стягувача у суді в день, коли стягувач довідався, що оригінал наказу перебуває у матеріалах справи, 04.02.2016, що підтверджено розпискою представника стягувача (том 13, а.с. 70).

Судом досліджено матеріали справи та суд встановив, що з огляду на оскарження сторонами у справі № 56/239 ухвал Господарського суду міста Києва від 31.03.2015, постанов Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015, матеріали справи № 56/239 були направлені до суду апеляційної інстанції, а в подальшому до суду касаційної інстанції, та повернуті до суду першої інстанції лише наприкінці 2015 року.

Враховуючи, що після пред'явлення 17.07.2013 стягувачем наказу Господарського суду міста Києва від 31.08.2012 по справі № 56/239 до виконання, строк пред'явлення вказаного виконавчого документу було перервано та поновлено на підставі ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, за приписами ч. 2 ст. 23 указаного Закону після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

За нормами указаного Закону повернення виконавчого документу у зв'язку з поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду не позбавляє стягувача повторно пред'явити наказ до виконання.

Отже враховуючи, що строк пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 31.08.2012 у справі № 56/239 до виконання слід відраховувати з дати винесення державним виконавцем постанови від 29.08.2014 про повернення виконавчого документу, то стягувач мав право пред'явити цей наказ до виконання у строк з 30.08.2014 по 31.08.2015 також з огляду на положення ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», та оскільки 29.08.2015 є вихідним днем, то за ст. 254 ЦК України строк перенісся на наступний перший робочий день - 31.08.2015.

Наказ Господарського суду міста Києва від 31.08.2012 у справі № 56/239 було повернуто державним виконавцем суду, який його видав, і в подальшому після апеляційного перегляду судового рішення цей наказ стягувачу повторно не направлявся, оскільки ані ГПК України ані положення Інструкції з діловодства в господарських судах такого обов'язку на суд не покладають.

Стягувачу також не було повідомлено державним виконавцем (докази протилежного у матеріалах справи відсутні), щодо факту повернення та коли саме було повернуто указаний наказ на адресу суду.

Отже, як було встановлено вище судом, стягувач тільки 04.02.2016 отримав під розписку оригінал наказу Господарського суду міста Києва від 31.08.2012, по якому боржником є ТОВ фірма «BETA», про стягнення солідарно з Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародні технології «Інтертехнодрук» та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «BETA» боргу на загальну суму 5027795,35 грн., тобто стягувачем було отримано зазначений наказ після закінчення строку його явлення до виконання за відсутності у цьому вини стягувача.

Відтак у стягувача були об'єктивні поважні причини - вищеописані незалежні від стягувача перешкоди у своєчасному пред'явленні наказу до виконання у межах визначеного наказом строку, тому суд погоджується з доводами стягувача, що він був об'єктивно позбавлений можливості вчасно пред'явити наказ до виконання.

Заперечення Відповідача-1 з посиланням на ч. 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» судом відхилені, оскільки, як наведено вище, судом дана норма до спірних правовідносин не застосовувалась, та натомість були застосовані ч.ч. 1 та 2 ст. 23 указаного Закону.

Посилання Відповідача-2 на постанову Вищого господарського суду України судом також розглянуті та відхилені, оскільки вказана ним постанова не стосується предмету розгляду даної заяви - наказу від 13.06.2012 у справі №56/239, по якому боржником виступає - ТОВ фірма «ВЕТА», про стягнення солідарно з Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародні технології друку «Інтертехнодрук» та ТОВ фірма «ВЕТА» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» суми боргу за Кредитним договором № 27107К12 від 02.08.2007, укладеним в рамках Генеральної угоди №27108N5 від 27.08.2008, яка станом на 10.04.2012 становила загальну суму 5027795,35 грн.

Відповідно до статті 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (надалі - Європейського суду) та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі «СОВТРАНСАВТО-ХОЛДИНГ» проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 §1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів («Брумареску проти Румунії»).

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій). Більше того, скасування такого рішення після того, як воно набуло статусу остаточного та не підлягало оскарженню, є втручанням в право заявника на мирне володіння своїм майном (рішення у справі Brumгrescu v. Romania від 28.10.1999).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу («Бурдов проти Росії», комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997).

Відтак, з огляду на зібрані докази, вищенаведені рішення Європейського суду та норми права, суд дійшов висновку, що оскільки строк пред'явлення наказу до виконання стягувачем було пропущено не з його вини, то саме цю обставину суд визнає поважною в розумінні ст. 119 ГПК України, тому подана заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 119 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити та поновити строк пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.06.2012 у справі №56/239, по якому боржником виступає - товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ВЕТА», про стягнення солідарно з Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародні технології друку «Інтертехнодрук» та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ВЕТА» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» суми боргу за Кредитним договором № 27107К12 від 02.08.2007, укладеним в рамках Генеральної угоди №27108N5 від 27.08.2008, яка станом на 10.04.2012 становила загальну суму 5027795,35 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий суддя: Р.Б. Сташків

Судді: О.А. Грєхова

К.І. Головіна