ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2016 р.Справа № 922/1708/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк", м. Львів
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 21106,78 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю № 8220 від 16.11.2015 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Кредобанк" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені за договором № 100/12-2014 про надання овердрафту від 12.12.2014 року в розмірі 21106,78 грн., з яких 19153,21 грн. сума кредиту, 1085,34 грн. прострочені відсотки, 868,23 грн. пеня. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 червня 2016 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 13 червня 2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 13.06.2016 року представник позивача надав письмові пояснення по справі (вх. № 19503).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 13.06.2016 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 19454/16) про відкладення розгляду справи з метою виконання всіх вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.06.2016 року розгляд справи було відкладено на 04.07.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 16.06.2016 року від представника позивача супровідним листом (вх. № 20112) надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.07.2016 року розгляд справи було відкладено на 18.07.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні 18.07.2016 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 18.07.2016 року не зявився, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав. На адресу суду повернулась ухвала від 13.06.2016 року з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до положень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18, зазначено, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Також у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 зазначено, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про належне повідомлення учасників процесу про час та місце судового засідання.

Відповідач правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні не реалізував.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, як передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутнього представника позивача, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані позивачем докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об`єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, виходить з наступного.

12 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Кредобанк (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) був укладений Договір № 100/12-2014 про надання овердрафту, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу овердрафт, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для оплати наданих ним розрахункових документів в разі недостатності коштів на його поточному рахунку в межах встановленого максимального ліміту заборгованості в розмірі та на умовах, обумовлених цим Договором, а відповідач зобовязався повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним.

Згідно п. 2.1. Кредитного договору, максимальний ліміт заборгованості по овердрафту становить 20 000,00 грн. (Двадцять тисяч гривень 00 копійок).

Дата остаточного повернення Овердрафту є - 11 грудня 2015 року (п. 2.4. Кредитного договору).

Пунктом 2.1. Кредитного договору зазначено, що Овердрафт встановлюється на поточний рахунок Позичальника № 439 у відділенні пр.-т. Московський, 133 ПАТ Кредобанк у м. Харків.

Відповідно до п. 2.2, процентна ставка за користування кредитом становить 28,00 % річних. В разі невиконання вимог, передбачених у п. 2.5.1. Кредитного договору, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється з розрахунку на 2 % (два процентних пункти) вище діючої, починаючи з 1-го числа наступного місяця після місця, в якому було не дотримано цієї умови. В подальшому при виконанні Позичальником вищезазначеної вимоги, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на попередньому рівні, починаючи з 1-го числа наступного місяця після місяця, в якому було виконано дану умову. Така зміна розміру процентів додаткового погодження Сторонами не потребує.

Згідно п. 3.2. Кредитного договору, проценти за користування Овердрафтом нараховуються щоденно на суму заборгованості по Овердрафту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у п. 2.2. Кредитного договору з урахуванням строку користування Овердрафтом. З моменту надання Овердрафту до терміну вказаного в п. 2.4 Кредитного договору (11 грудня 2015 року) або до дати звернення Банку із заявою до суду про дострокове повернення Овердрафту.

Пунктом 3.3. Кредитного договору передбачено, що Позичальник сплачує проценти при поступленні коштів на його поточний рахунок, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані ці проценти.

Позичальник, відповідно до п. 4.1. Кредитного договору зобовязаний повернути Банку Овердрафт у повному обсязі в порядку та терміни передбачені цим Договором та/або додатками до нього.

Повернення Овердрафту здійснюється за рахунок коштів, які надходять на поточний рахунок Позичальника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, взяті на себе зобовязання згідно кредитного договору, щодо надання відповідачу кредиту були виконанні в повному обсязі, що підтверджується виписками про рух коштів по рахунку та меморіальним ордером № 52286448 від 21 грудня 2015 року (наявні у матеріалах справи арк. спр. 12-23).

Проте, відповідач, взяті на себе зобовязання згідно кредитного договору не виконав належним чином, чим порушив розділ 1., п.2.4.,п. З.2., 4.1. кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до п. 4.7 та 4.8 Кредитного договору Банк у випадках, передбачених п. 2.10 цього договору вправі вимагати дострокового повернення овердрафту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позивача. Відповідач зобов`язаний протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором.

На виконання вищезазначених умов, позивачем 07.04.2016 року було направлено на адресу відповідача вимогу про наявність заборгованості та необхідності її погашення.

Відповідач відповіді на вимогу не надав, заборгованість перед позивачем не погасив.

У зв`язку з викладеним, станом на 12.05.2016 р. загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 20 238,55 грн., з яких:

- 19 153.21 грн. - сума кредиту, що підлягає поверненню відповідачем;

- 1 085,34 грн. - прострочені відсотки.

Крім того позивачем на заборгованість нарахована пеня за період з 21.12.2015 року по 11.05.2015 року у сумі 868,23 грн.

Такі дії відповідача на думку позивача є порушенням його законних прав та інтересів, що і стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошевого зобов'язання, та повинен у встановлений термін та на вимогу кредитора сплатити суму боргу.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Кредобанк" в частині стягнення з відповідача суму кредиту в розмірі 19153,21 грн. та суми процентів 1085,34 грн. обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Пунктом 2.6. Кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує пеню в розмірі 0,03% за кожен день простачки від простроченої/несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочки, за весь період прострочки.

Відповідно до п. 6.6. Кредитного договору, сторони домовились, що строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені), за кредитним договором, прирівнюються до строку позовної давності встановленої законом для основної вимоги за цим Договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

Відповідно до п.1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 868,23 грн. за період з 21.12.2015 року по 11.05.2016 року, розрахунок пені перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства .

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобовязань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про стягнення на користь позивача пені у сумі 868,23 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати по даній справі покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 611, 625, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61170, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, р/р 57 в ЦФ ПАТ "Кредобанк", МФО 325365, ) 19153,21 грн. заборгованості за кредитом, 1085,34 грн. прострочені відсотки, 868,23 грн. пені та 1378,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

922/1708/16