ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р. Справа № 909/529/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Марко Р.І.

суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

при секретарі Мазепа Н.В.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2 представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача не зявився;

від третьої особи-1 не зявився;

від третьої особи-2 не зявився;

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ПРЯДКО, б/н від 18.04.2016 року (вх. № 01-05/2144/16 від 04.05.16) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Логістик-Сервіс, б/н від 15.04.2016 року (вх. № 01-05/2145/16 від 04.05.16).

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2016р.

у справі № 909/529/16, суддя Шіляк М.А.

за позовом: Публічного акціонерного товариства ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_4, м. Київ

до відповідача: ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Логістик-Сервіс, м. Івано-Франківськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ПРЯДКО, м. Ірпінь Київської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -2: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

про: стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2016р. позов Публічного акціонерного товариства ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_4 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Логістик-Сервіс, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ПРЯДКО про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ПРЯДКО перед Публічним акціонерним товариством ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_4 звернуто стягнення на предмет іпотеки:

- обєкт незавершеного будівництва (Літера А4 за планом земельної ділянки), готовність незавершеного будівництва готельного комплексу - 50%, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Суховоля, 18 (далі-Предмет іпотеки) та належить Іпотекадавцю (ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Логістик-Сервіс) на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області № 3/256 від 13.12.2007 р., право власності на який згідно з витягом № 20361371 зареєстроване Комунальним підприємством Львівської обласної ради Дрогобицьке міжміське БТІ та експертної оцінки 25.09.2008 р. за № 392 в книзі 5.

За рахунок Предмета іпотеки задоволено вимоги Публічного акціонерного товариства ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_4 по стягненню заборгованості за Кредитним договором № 569-100512 від 10.05.2012р. в розмірі 31 127 285,31, що складається з:

- сума кредиту, що має бути сплачена - 22 800 000,00 грн.;

- сума відсотків за користування кредитом - 6 446 465,77 грн.;

- сума неустойки - 1 880 819,54 грн.

Встановлено спосіб реалізації Предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження за ціною, субєктом оціночної діяльності - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Експертно-консалтинговий союз на підставі звіту про оцінку майнових прав за кредитними договорами, у кількості 87 од., що укладені АТ ЄВРОГАЗБАНК із юридичними та фізичними особами від 18.11.2015 р., яка складає 8 658 000,00 грн.

У визначенні ціни 11 428 833,00 грн. відмовлено.

На період до моменту реалізації Предмета іпотеки у відповідності до ст. 34 Закону України Про іпотеку у порядку, встановленому рішенням суду, Предмет іпотеки передано в управління до Публічного акціонерного товариства ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_4.

Присуджено до стягнення з відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Логістик-Сервіс в дохід державного бюджету 129 870,00 грн. - судового збору.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2016р. у справі № 909/529/15, відповідач та третя особа-1 звернулись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами б/н від 15.04.2016р. (вх. № 01-05/2145/16 від 04.05.16) та б/н від 18.04.2016р. (вх. № 01-05/2144/16 від 04.05.16) відповідно, в яких просять рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2016р. скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав порушення матеріальних та процесуальних норм.

Скаржник ТзОВ Логістик-Сервіс у своїй апеляційній скарзі стверджує, що судом помилково присуджено до стягнення проценти за період з 17.11.2014р. по 30.06.2015р., не врахувавши того факту, що постановою правління Національного банку України №725 від 17.11.2014р. Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Європейський газовий банк відкликано банківську ліцензію ПАТ Європейський газовий банк, у звязку з чим, враховуючи положення ч.9 ст.17 Закону України Про банки та банківську діяльність, забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії, в тому числі і проводити нарахування банком відсотків за договором кредиту. В додатках до апеляційної скарги скаржник ТзОВ Логістик-Сервіс долучив свій розрахунок процентів та пені, що становить 28 110 663, 80 грн. з урахуванням відкликання 17.11.2014р. банківської ліцензії. Разом з тим, скаржник зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення у даній справі задоволив позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за період, що перевищує шестимісячний термін нарахування, визначений у ч.6 ст. 232 ГК України. Крім цього, скаржник вважає, що суд першої інстанції приймаючи рішення у даній справі задовільнив позовні вимоги та встановив занижену початкову ціну продажу майна, яка, на думку скаржника, в півтора рази менша за загальну заставну вартість предмету іпотеки визначену сторонами на момент укладення договору.

Скаржник ТзОВ ПРЯДКО в своїй апеляційній скарзі зазначає, що 31.03.216р. відповідачем у справі було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке місцевим господарським судом було неправомірно відхилено, чим порушено право та законний інтерес сторони. Окрім цього, скаржник ТзОВ ПРЯДКО вказує, що неможливість надання відповідного висновку Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз не спростовує необхідність даного висновку, а лише свідчить про потребу доручення проведення експертизи іншій установі. Крім цього, апелянт стверджує, що сума відсотків та неустойки, враховуючи, що кредит надавався до 20.03.2015р., має бути меншою ніж встановлено судом першої інстанції.

Разом з тим, скаржники у апеляційних скаргах зазначають, що рішенням суду з відповідача присуджено до стягнення в дохід державного бюджету 129 870, 00 грн. судового збору, що суперечить нормам діючого законодавства, оскільки позов був поданий до 01.09.2015р., тобто до набуття чинності змін до Закону України Про судовий збір, відтак максимальний розмір судового збору не повинен перевищувати 73 080, 00 грн. Просять рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2016р. скасувати.

Згідно автоматичного розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 04.05.2016р. справу за № 909/529/15 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Малех І.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2016р. апеляційні скарги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ПРЯДКО та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Логістик-Сервіс прийнято до провадження та справу призначено до розгляду на 13.06.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 31.05.2016р. задоволено клопотання позивача - Публічного акціонерного товариства ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_4 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та забезпечення проведення відеконференції доручено Господарському суду м.Києва (01030, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44В).

У звязку з перебуванням 13.06.2016р. судді Малех І.Б. у відпустці, судове засідання 13.06.2016р. не відбулось, про що відповідно до абз. 2 пп. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 21 від 03.03.2016р., було повідомлено представника позивача.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.06.2016р. справу призначено до розгляду на 04.07.2016р.

Позивачем до суду подано клопотання № 1108 від 24.05.2016р. (вх. № 01-05/2586/16 від 30.05.16) про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд гаранування вкладів фізичних осіб.

Аналогічне по своєму змісту клопотання № 27-27180/16 від 14.06.2016р. (вх. № 01-05/2973/16 від 17.06.16) на адресу суду подано Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2016р. розгляд справи в порядку ст.77 ГПК України відкладено до 11.07.2016р. та на підставі ст. 27 ГПК України до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Фонд гаранування вкладів фізичних осіб, з підстав, викладених у вказаній ухвалі суду.

11.07.2016р. третьою особою-1 електронною поштою до Львівського апеляційного господарського суду за вх. № 01-05/3376/16 подано клопотання б/н від 11.07.2016р. про зупинення провадження у справі № 909/529/15 до розгляду Господарським судом Івано-Франківської області справи № 909/490/16 про банкрутство ТОВ Логістик-Сервіс.

Окрім цього, представником третьої особи-1 електронною поштою до суду направлено клопотання б/н від 11.07.2016р. (вх. № 01-04/5065/16 від 11.07.16) про оголошення у справі перерви.

Представнику позивача розяснено його права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 11.07.2016р. зявився представник позивача, який проти клопотання третьої особи-1 про оголошення у справі перерви та зупинення провадження у справі заперечив, вважає їх безпідставними та такими що не підлягають до задоволення. Разом з тим, проти доводів апеляційних скарг заперечив, надав усні пояснення по суті спору.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання 11.07.2016р. не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обовязковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників відповідача та третіх осіб.

Щодо направленого на адресу Львівського апеляційного господарського суду представником третьої особи-1 клопотання б/н від 11.07.2016р. про зупинення провадження у справі № 909/529/15 до розгляду Господарським судом Івано-Франківської області справи № 909/490/16 про визнання банкрутом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Логістик-Сервіс колегія суддів зазначає наступне.

З поданого представником третьої особи-1/апелянта клопотання про зупинення провадження у справі № 909/529/15 вбачається, що підставою для зупинення провадження у вищезазначеній справі, на думку апелянта, є прийняття Господарським судом Івано-Франківської області ухвали від 07.07.2016р. про порушення справи про банкрутство ТзОВ «Логістик-Сервіс» та оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Відтак, посилаючись на положення ст. 17 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом від 14.05.1992 року № 2343-ХІІ (зі змінами та доповненнями), скаржник зазначає про необхідність зупинення провадження у даній справі.

В частині, що стосується клопотання про зупинення провадження у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 17 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом встановлено, що у разі якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, предявлений позов, який ґрунтується на грошових зобовязаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство.

Про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника. Цей суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз'яснити позивачу зміст ч. 4 ст. 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання.

Зі змісту ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вбачається, що законодавець чітко визначив можливість зупинення саме позовного провадження у разі порушення провадження справи про банкрутство. Проте, перегляд рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2016р. у даній справі здійснюється не в позовному, а в апеляційному порядку, тобто, має місце апеляційне провадження.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України, суд апеляційної інстанції під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в повному обсязі.

Тобто, під апеляційним провадженням слід розуміти перегляд вищестоящою судовою інстанцією, відповідно до встановленої законом процедури, судових рішень, які не набрали законної сили, з метою перевірки їх законності і обґрунтованості, виявлення порушень закону як суб'єктами права, так і судами першої інстанції та встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню порушень.

Варто зауважити, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області у даній справі прийнято 31.03.2016р., при цьому, ухвала про порушення провадження у справі №909/490/16 про банкрутство прийнята Господарським судом Івано-Франківської області лише 07.07.2016р.

Аналізуючи дані факти вбачається, що на момент розгляду та вирішення справи №909/529/15 в суді першої інстанції, обставини, на які посилається ТзОВ «Логістик-Сервіс» у клопотанні про зупинення провадження, не існували, відтак, підстав для надання їм оцінки в суду першої інстанції не було.

З огляду на вище зазначене, колегія суддів вважає, що клопотання представника третьої особи-1 не підлягає до задоволення, оскільки підстави для зупинення апеляційного провадження по справі № 909/529/15 в силу ч. 1 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 11.07.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2016р. слід змінити в частині, а апеляційну скаргу задоволити частково, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.05.2012р. між Публічним акціонерним товариством "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_4" (далі - ОСОБА_4, Позивач) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ПРЯДКО" (далі - Позичальник, Третя особа) укладено Кредитний договір № 569-100512 (далі - Кредитний договір) у відповідності з яким Банком Позичальнику відкрито відновлювальну відкличну кредитну лінію загальним лімітом 17 800 00,00 (сімнадцять мільйонів вісімсот тисяч) гривень 00 копійок (п. 1.1. Кредитного договору). За користування кредитними коштами в межах строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 30% річних та 60% річних за користування кредитними коштами понад строку кредитування (п.п. 1.4.1.-1.4.2. Кредитного договору).

Договором від 29.05.2012р. вносилися зміни до Кредитного договору, а саме пункт 1.1. викладено у наступній редакції: "ОСОБА_4 відкриває Позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію (далі за текстом - кредитна лінія/кредит) з загальним лімітом 22 800 000,00 (двадцять два мільйони вісімсот тисяч) гривень 00 копійок. Кредитна лінія, за Договором надається в розмірах, які не перевищують ліміту (максимальна заборгованість за кредитною лінією) встановленого цим пунктом, за умов, що при видачі кожного траншу в межах ліміту кредитної лінії відсутні такі обставини, як неплатоспроможність Позичальника та/або відсутність вільних кредитних ресурсів у Банку, та в межах якого він може без обмежень отримувати та погашати кредитні кошти протягом всього строку дії Договору" та п. 2.1. викладено у наступній редакції: "З метою забезпечення зобов'язань за Договором укладаються договори застави (іпотеки)". Всі інші умови Кредитного договору залишилися без змін (п. 3 Договору).

В подальшому, Договором від 25.12.2012р. вносилися зміни до Кредитного договору про те, що за резервування кредитної лінії та обслуговування кредитної заборгованості за 2012 рік Позичальник по 29.12.2012р. (включно) сплачує Банку комісію у розмірі 2 000 000,00 (два мільйона) гривень. Всі інші умови Кредитного договору залишилися без змін (п.2 Договору).

Договором від 22.03.2013р. вносилися зміни до Кредитного договору, а саме пункт 1.3. викладено у наступній редакції: "Кредит надається на строк по 21 березня 2014 р. включно, якщо інший термін повернення кредиту не встановлений договором про внесення змін до Договору або не визначений у відповідності до умов розділу IV Договору.

Договором від 30.04.2013р. вносилися зміни до Кредитного договору щодо встановлення строку сплати процентів по Договору за квітень 2013 року по 05 червня 2013 року включно. Всі інші умови Кредитного договору залишилися без змін.

Договором від 21.03.2014р. вносилися зміни до Кредитного договору, а саме пункт 1.3. викладено у наступній редакції: "Кредит надається на строк по 20 березня 2015 р. включно, якщо інший термін повернення кредиту не встановлений договором про внесення змін до Договору або не визначений у відповідності до умов розділу Договору. Цим же ж договором вносились зміни стосовно пункту 1.3.1. про графік погашення кредиту; пункту 3.1.1. про відкриття рахунків та надання Позичальнику кредитних коштів на умовах, в сумі та термін, обумовлені Договором за умови надання відповідного забезпечення, що задовольняє вимоги Банку за Договором; доповнили пункти 3.1.2.-3.1.3. та визначили черговість на погашення заборгованості та розподілення коштів на відповідні рахунки; внесено зміни також до пунктів 3.3.2, 3.3.10.-3.3.11., 6.4.-6.7. Всі інші умови Кредитного договору залишилися без змін і сторони підтвердили по них свої зобов'язання.

Додатком від 21.03.2014р. вносилися зміни до Кредитного договору, а саме стосовно графіку погашення кредиту з 21.03.2014р. по 20.03.2015р. із лімітом кредитування 22 800 000,00 грн.

Договором від 05.06.2014р. вносилися зміни до Кредитного договору, а саме встановлено строк сплати процентів по Кредитному договорі № 569-100512 від 10.05.2012 р. за травень 2014 року по 25 червня 2014 року включно. Всі інші умови Кредитного договору залишилися без змін.

Рішенням господарського суду Київської області від 20.05.2015 р. позов Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ПРЯДКО" про стягнення заборгованості в сумі 22 800 000,00 грн. задоволено повністю.

14.05.2012 р. між Публічним акціонерним товариством "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_4" (далі - Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК-СЕРВІС" (далі - Іпотекодавець, Відповідач) укладено Договір іпотеки № 984-140512/І, посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 794 (далі - Договір іпотеки).

Договором від 31.05.2012 р. вносились зміни до Договору іпотеки, а саме п. 1.1. відповідно до якого сторони за взаємною згодою домовились, що цей Договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з Кредитного договору № 569-100512 від 10.05.2012 р., укладений з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ПРЯДКО" (Боржником), укладеного між Іпотекодержателем та Боржником, за умовами якого Іпотекодержатель надає Боржнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом 22 800 000,00 (двадцять два мільйони вісімсот тисяч) гривень 00 копійок на визначених кредитним договором умовах.

Згідно з пунктом 1.3. Договору іпотеки предметом іпотеки за цим Договором є: об'єкт незавершеного будівництва (Літера А4 за планом земельної ділянки), готовність незавершеного будівництва готельного комплексу -50%, який знаходиться за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Суховоля, буд. 18 (Вісімнадцять) та належать Іпотекодавцю на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області № 3/256 від 13.12.2007 р. Право власності зареєстрованого Комунальним підприємством Львівської обласної Ради "Дрогобицьке міжміське БТІ та експертної оцінки" 25 вересня 2008 року номер витягу 20361371, номер запису: 392 в книзі 5, реєстраційний номер майна: 24836169.

Відповідно до п. 1.6. Договору іпотеки, за домовленістю сторін станом на дату укладення цього договору загальна заставна вартість предмету іпотеки складає 14 145 945 (чотирнадцять мільйонів сто сорок п'ять тисяч дев'яносто сорок п'ять гривень 00 коп.).

Пунктом 3.1.2. Договору іпотеки у випадку невиконання або часткового невиконання Іпотекодавцем зобов'язань за цим Договором або за Кредитним договором (в тому числі і по сплаті будь-яких платежів, які повинні бути здійснені відповідно до Кредитного договору), Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки.

У відповідності до п. 5.2. Договору іпотеки визначено, що Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором строк суми кредиту або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум процентів; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій).

У зв'язку з невиконанням відповідачем та третьої особи взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором позивачем 08.08.2014р. на адресу відповідача та третьої особи направлено вимоги № 2306-6.1-20 та № 2305-6.1-20 про сплату заборгованості.

Однак, вказані вимоги кредитора залишилась без виконання, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 31 127 285,31грн. (тридцять один мільйон сто двадцять сім тисяч двісті вісімдесят п'ять грн. 31 коп.), в тому числі: заборгованість за кредитом - 22 800 000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 6 446 465,77 грн. за період з 26.06.2014 р. по 16.04.2015 р.; пеня - 1 880 819,54 грн. за період з 26.06.2014 р. по 16.04.2015 р.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, а згідно з ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається.

В силу положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України), а відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, а скаржником не доведено протилежного, неналежне виконання позичальником зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим в останнього перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті процентів в розмірі 6 446 465, 77 грн. (станом на 16.04.2015р.).

Відповідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

У п.5.1 кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником зобов'язань за договором, банк має право відмовитись від виконання своїх зобов'язань та/або розірвати цей договір, при цьому позичальник зобов'язаний відшкодувати банку завдані збитки, погасити кредит, сплативши проценти, комісії, а також сплатити штрафні санкції, пеню та інші витрати, понесені банком за договором.

Враховуючи невиконання позичальником умов кредитного договору та неповернення кредиту, а також відсотків за користування кредитом, станом на 17.04.2015р., заборгованість за кредитним договором становила 31 127 285,31 грн. (тридцять один мільйон сто двадцять сім тисяч двісті вісімдесят п'ять грн. 31 коп.), в тому числі: заборгованість за кредитом - 22 800 000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 6 446 465,77 грн. за період з 26.06.2014 р. по 16.04.2015 р.; пеня - 1 880 819,54 грн. за період з 26.06.2014 р. по 16.04.2015 р. Зазначена заборгованість третьою особою та/або відповідачем не погашена, доказів протилежного матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі скаржник не погоджується з розміром процентів, нарахованих в тому числі і за період з 17.11.2014р. по 30.06.2015р., тобто після відкликання банківської ліцензії ПАТ Європейський газовий банк, з огляду на що, вважає правомірним нарахування відсотків за користування кредитом лише в розмірі 3 766 684,94 грн.

З приводу наведеного колегія суддів зазначає наступне.

17 листопада 2014р. постановою Правління Національного банку України №725 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Європейський газовий банк відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ Єврогазбанк.

На момент відкликання банківської ліцензії ПАТ Єврогазбанк діяв Закон України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб в редакції від 04.07.2014р.

Відповідно до п.п.4, 41 ч.2 ст.46 вказаного закону (у редакції від 04.07.2014р.) з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

У вказаній статті передбачено припинення нарахування, зокрема, відсотків за всіма видами заборгованості саме банку, відтак, зазначена норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин щодо заборгованості третьої особи як позичальника за кредитним договором.

Аналізуючи положення законодавства України, яке було чинним на момент відкликання банківської ліцензії ПАТ Єврогазбанк, та яке регулює спірні відносини, відсутні підстави вважати, що по кредитних договорах, за якими існує заборгованість у позичальників перед банком (банківську ліцензію якого відкликано) нарахування процентів та пені припиняється у звязку з прийняттям постанови НБУ про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора.

Слід також зазначити, що, припинення зобовязання передбачено лише у випадках, встановлених статтями 598, 599 ЦК України, на вимогу однієї із сторін і на підставах, встановлених договором або законом, а також виконанням, проведеним належним чином. Поряд з тим, умови кредитного договору №569-100512 від 10.05.2012 року не містять підстави припинення нарахування відсотків інакше, ніж у зв'язку з повним погашенням заборгованості по кредиту.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про неправомірність нарахування банком відсотків, в тому числі за період після відкликання банківської ліцензії ПАТ Єврогазбанк, є безпідставними та необґрунтованими. При цьому, посилання апелянта на ч.9 ст.17 Закону України Про банки та банківську діяльність не спростовує висновків суду про можливість нарахування процентів після відкликання банківської ліцензії.

Доводи ж скаржника про нарахування пені за період більший ніж передбачений ч.6 ст.232 ГК України спростовуються пунктом 5.2 кредитного договору №569-100512 від 10.05.2012р., у якому сторони погодили, що нарахування пені за прострочення виконання зобовязання (повернення кредиту та/або сплата процентів за користування кредитом) припиняється через один рік від дня коли зобовязання мало бути виконано.

З огляду на все наведене вище, колегія суддів встановила існування заборгованості третьої особи перед ПАТ Єврогазбанк за кредитним договором №569-100512 від 10.05.2012р. в загальному розмірі 31 127 285, 31 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 22 800 000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 6 446 465,77 грн.; пеня - 1 880 819,54 грн.

У відповідності до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України).

Згідно з ст.1 Закону України Про іпотеку іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким, іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем є іпотекодавцем, яким може бути сам боржник або майновий поручитель.

Відповідно до ст.33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У пункті 3.1.2 договору іпотеки сторони погодили, що у випадку невиконання або часткового невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором або боржником за кредитним договором (в тому числі і по сплаті будь-яких платежів, які повинні бути здійснені відповідно до кредитного договору) іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування витрат на утримання заставленого майна, витрат пов'язаних з пред'явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет іпотеки, реалізацією предмета іпотеки, відшкодування збитків, завданих порушенням кредитного договору та/або умов даного договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (п.5.4 договору іпотеки).

Відповідно до п.5.5.1 договору іпотеки у випадку невиконання письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань іпотекодавцем або боржником за кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, така вимога іпотекодержателя задовольняється за рахунок предмета іпотеки, за вибором іпотекодержателя, у порядку, що передбачений ст.37 ЗУ Про іпотеку шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, або ст.38 ЗУ Про іпотеку - шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі покупцеві.

У матеріалах справи міститься вимога №2306-6.1-20 від 08.08.2014 року, з якою банк звернувся до відповідача щодо погашення заборгованості третьої особи за кредитним договором.

У разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомлені, про яке йдеться в п.5.5.1 договору іпотеки, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (п.5.1 договору іпотеки).

Частиною 1 ст.39 Закону України Про іпотеку встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України Про іпотеку ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно з п.1.6 договору іпотеки за домовленістю сторін станом на дату укладання договору іпотеки загальна заставна вартість предмета іпотеки складала 14 145 945 грн.

Поряд з тим, у матеріалах справи міститься довідка про ринку вартість об'єкта нерухомого майна відповідно до звіту про оцінку майнових прав за кредитними договорами, у кількості 87 од., що укладені АТ "ЄВРОГАЗБАНК" із юридичними та фізичними особами від 18.11.2015 р. виконаного ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Експертно-консалтинговий союз", вартість нерухомого майна об'єкту незавершеного будівництва (Літера А4 за планом земельної ділянки), готовність незавершеного будівництва готельного комплексу - 50%, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Суховоля, 18) та належить ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Логістик-Сервіс", становить 8 658 000,00 (вісім мільйонів шістсот п'ятдесят вісім тисяч грн. 00 коп.).

Слід зазначити, що ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 06.10.2015р. клопотання відповідача щодо проведення експертизи Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз задоволено. Призначену будівельно-технічну експертизу ухвалою суду від 17.07.2015р., доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 02.11.2015р. провадження у справі поновлено, клопотання судового експерта ОСОБА_6 Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (вих. № 5527 (експ. № 3758) від 21.10.2015 р.; вх. № 11482/15 від 29.10.2015 р.) про надання додаткових матеріалів задоволено та зобов'язано відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК-СЕРВІС" в строк до 13.11.2015р. подати суду план земельної ділянки № 18 по вул. Суховоля в м. Трускавці, Львівської області та оплатити експертизу по рахунку № 1080 від 21.10.2015 р., провадження у справі зупинено. Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 27.01.2016р. провадження у справі поновлено, клопотання судового експерта ОСОБА_6 Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (вих. № 224 (експ. № 4955) від 20.01.2016 р.; вх. № 569/16 від 25.01.2016 р.) про надання додаткових матеріалів задоволено та зобов'язано відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК-СЕРВІС" в строк до 05.02.2016 р. подати суду технічну документацію на готельний комплекс що за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Суховоля, 18 (проектно-кошторисну документацію, інвентаризаційну справу, технічний паспорт), провадження у справі зупинено.

Однак зазначена вище експертиза проведена не була, через неподання апелянтом/відповідачем всіх необхідних документів для її проведення.

Як зазначено вище у цій постанові, в процесі проведення судової експертизи фінансово-господарських операцій та будівельно-технічної експертизи, експертом, неодноразово, заявлялися клопотання про надання сторонами додаткових документів для проведення експертизи. Повідомленням від 18.03.16р., експерт повідомив суд про неможливість надати висновок судової оціночно-будівельної експертизи по господарській справі № 909/529/15, через неподання витребуваних документів. 18.03.2016р. до Господарського суду Івано-Франківської області повернулися матеріали справи з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз з повідомленням (вих. № 4955 від 14.03.2016 р.; вх. №3768/16 від 18.03.2016 р.) про неможливість дати висновок судової оціночно-будівельної експертизи.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апелянт/відповідач, не довів перед судом невідповідність, визначеної у Звіті вартості майна фактичній ціні на це майно, а судова експертиза, як зазначено вище, з вини апелянта/відповідача, через неподання ним необхідних документів, не проведена.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не позбавлений права подати суду докази, які б свідчили про іншу вартість спірного майна, однак, таких матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правомірним зазначення в резолютивній частині рішення місцевого господарського суду вартості заставного майна, виходячи з даних звіту про оцінку майна від 18.11.2015р., виконаного ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Експертно-консалтинговий союз".

Щодо твердження апелянта про неправомірне відхилення клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне:

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представника апелянта/відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

За наведених обставин, враховуючи те, що сторони, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, колегія суддів, вважає що місцевий господарський суд правомірно розглянув справу без участі повноважних представників апелянтів, за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Скаржником протилежного не доведено.

З огляду на все наведене вище, враховуючи наявність заборгованості третьої особи перед позивачем за кредитним договором №569-100512 від 10.05.2012 року в загальному розмірі 31 127 285, 31 грн., колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від №984-140512/1 від 14.05.2012 року в рахунок погашення заборгованості третьої особи за наведеним вище кредитним договором.

Щодо доводів скаржника про невірний розрахунок судом першої інстанції суми судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України 21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» розмір судового збору у випадку подання апеляційної чи касаційних скарг, заява про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами, судовий збір за подання позову в яких було сплачено до 01.09.2015 року, розраховується виходячи з суми судового збору, сплаченого при поданні позову. Цей розмір не підлягає перерахунку відповідно до нових ставок, визначених Законом.

Станом на момент подання позовної заяви (19.05.2015) ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складала 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827 грн.) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (73 080 грн.).

Позовну заяву прийнято до розгляду від 19.05.2015 року, тобто до вступу в силу нової редакції Закону України Про судовий збір від 01.09.2015h. Таким чином, судовий збір не перераховується за новими ставками, тому не може перевищувати 73 080 грн.

З огляду на зазначене, сума судового збору від сплати якого позивач у встановленому Законом України "Про судовий збір" (в редакції чинній на час подачі позовної заяви) порядку був звільнений на час звернення до суду з даним позовом, що підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України становить 73 080 грн., а не 129 870 грн. судового збору, який розподілений судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення господарського суду Івано-Франківської області зміні в частині стягнення витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 10.05.2016 року, серед іншого, скаржникам ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Прядко» та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТИК СЕРВІС» на підставі ст.8 Закону України Про судовий збір відстрочено сплату судового збору за подання апеляційних скарг на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2016р. по справі №909/529/15 до прийняття рішення в даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про судовий збір (в редакції від 01.09.2015 року) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.п.4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір (в редакції від 01.09.2015 року) ставка судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Разом з тим, відповідно до п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) станом на момент подання позовної заяви (19.08.2015) ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складала 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827 грн.) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (73 080 грн.).

Статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік передбачалось, що розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2015 року становив 1218 грн.

Оскільки, рішення місцевого господарського суду по суті розгляду справи прийнято правомірно, зміна судового рішення стосується тільки розподілу судових витрат, судовий збір підлягає стягненню з скаржників в дохід державного бюджету.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з скаржника ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Прядко» в доход Державного бюджету України судовий збір в розмірі 80 388 грн. (110% від 73 080 грн.) за подання та розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2016р. по справі №909/529/15 та стягнути з скаржника - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТИК СЕРВІС» в доход Державного бюджету України судовий збір в розмірі 80 388 грн. (110% від 73 080 грн.) за подання та розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2016р. по справі №909/529/15.

Керуючись ст.ст. 49, 101, 102, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційні скарги задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2016р. у справі №909/529/15 змінити.

3. Абзац сьомий резолютивної частини судового рішення змінити, виклавши його у наступній редакції:

«Стягнути з відповідача «Логістик- Сервіс» (вул. Військових Ветеранів, 10, м. Івано-Франківськ, 76019, код ЄДРПО 32361159) в дохід державного бюджету 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят грн. 00 коп.) судового збору.

4. В решті рішення залишити без змін.

5. Стягнути з відповідача «Логістик- Сервіс» (вул. Військових Ветеранів, 10, м. Івано-Франківськ, 76019, ) в дохід державного бюджету 80 388 (вісімдесят тисяч триста вісімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору за перегляд рішення в апеляційній інстанції.

6. Стягнути з третьої особи ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ПРЯДКО» (вул. III Інтернаціоналу, 152, офіс 6, м. Ірпінь, Київської обл., 08200, ) в дохід державного бюджету 80 388 (вісімдесят тисяч триста вісімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору за перегляд рішення в апеляційній інстанції.

7. На виконання постанови господарському суду Львівської області видати наказ у відповідності до ст.116 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 13.07.2016р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Малех І.Б.

Суддя Костів Т.С.