РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016Справа № 910/8615/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" (далі - Банк) до товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖИВВАЙП ФІНАНС" (далі - Товариство) про зобов'язання вчинити дії,

за участі представників:

позивача: Дяченка Є.Г., за довіреністю від 15 квітня 2016 року № 57,

відповідача: не з'явились,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2016 року Банк звернувся до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 31 серпня 2015 року між ним та Товариством було укладеного договір про відступлення права вимоги за договором про відкриття кредитної лінії № 71/12-14 від 23 грудня 2014 року, за умовами якого відповідач зобов'язався сплатити 22 315 202,74 грн. вартості відступленого права вимоги. Оскільки Товариство не здійснило перерахування вказаних грошових коштів на користь Банку в обумовлений укладеним договором строк, спірний правочин за твердженням позивача є розірваним. З огляду на вказане Банк, посилаючись на положення укладеного договору про відступлення права вимоги, статті 11, 16, 509, 526, 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив суд зобов'язати Товариство повернути позивачу оригінал договору про відкриття кредитної лінії № 71/12-14 від 23 грудня 2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13 травня 2016 року прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 910/8615/16 та призначено її розгляд на 2 червня 2016 року.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 2 червня 2016 року відклав розгляд справи на 30 червня 2016 року.

Ухвалою суду від 30 червня 2016 року за клопотанням представника позивача продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 14 липня 2016 року.

Під час судового засідання 14 липня 2016 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві та письмових поясненнях, поданих до суду 6 липня 2016 року через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва.

Відповідач у призначене судове засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі від 13 травня 2016 року, про відкладення розгляду справи від 2 червня 2016 року та від 30 червня 2016 року надіслані відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання. Крім того, йому надавалося достатньо часу для подання заяв, клопотань, письмових пояснень та додаткових документів.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих позивачем документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2015 року між сторонами було укладено договір про відступлення права вимоги (далі - договір відступлення) за договором про відкриття кредитної лінії № 71/12-14 від 23 грудня 2014 року (далі - кредитний договір), який укладений між Банком та товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛАЙФ».

Згідно з пунктом 1. договору відступлення Банк відступив, а Товариство набуло право вимоги за кредитним договором.

До відповідача перейшли всі права позивача за кредитним договором у повному обсязі та на умовах, що існували на момент відступлення прав вимоги, включаючи, але не обмежуючись: право вимоги повернення отриманих коштів, право вимоги отримання нарахованих та несплачених процентів на день відступлення в розмірі, передбаченому вказаним правочином, інші платежі, передбачені умовами даного кредитного договору (пункт 2 договору відступлення).

Пунктом 3 укладеного договору відступлення сторони передбачили, що за відступлені права вимоги за цим правочином Товариство сплачує позивачу 22 315 202,74 грн. до 29 вересня 2015 року.

Відповідно до пункту 4 договору відступлення права вимоги вважаються відступленими відповідачу з моменту підписання даного правочину. Після переходу прав вимоги до Товариства останнє стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права вимоги. Відступлення прав вимоги засвідчувалось складанням сторонами акта приймання-передачі прав вимоги за формою згідно з додатком 3 даного правочину.

У день підписання відповідачем даної угоди Банк зобов'язався передати Товариству оригінали кредитного договору, додаткових угод, додатків до них. Підписанням цього договору сторони погодились, що вказаних документів достатньо для підтвердження зобов'язань боржника за кредитним договором. Зазначені в цьому пункті документи передавались відповідачу за актом приймання-передачі документів, в момент фактичної передачі зазначених документів за формою, встановленою в Додатку № 1 до цього Договору (пункт 5 договору відступлення).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 31 серпня 2015 року Банк передав, а відповідач прийняв оригінал договору про відкриття кредитної лінії № 71/12-14 від 23 грудня 2014 року. Відповідна копія акта приймання-передачі наявна в матеріалах даної справи.

Умовами пункту 11 договору відступлення сторони погодили, що в разі прострочення виконання зобов'язань, встановлених в пункті 3 цього правочину, права грошової вимоги в повному обсязі переходять від Товариства до Банку з дня, наступною за датою, що визначена в пункті 3 даної угоди. З моменту повернення права грошової вимоги позивачу даний договір слід вважати розірваним. При цьому кожна зі сторін зобов'язалась повернути другій все одержане за договором, а Товариство зобов'язалось передати позивачу всі суми, отримані від боржника за кредитним договором та документи.

Звертаючись з даним позовом до суду, Банк стверджував, що відповідачем порушено вимоги пункту 3 договору відступлення, а тому вказаний правочин є розірваним згідно з пунктом 11 укладеної угоди. Так, посилаючись на факт розірвання спірного договору, позивач просив суд зобов'язати Товариство повернути оригінал кредитного договору.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення зобов'язання може бути обумовлено не будь-яким, а лише належним його виконанням. Під належним виконанням зобов'язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язання.

Так, умовами укладеного договору відступлення сторони погодили, що відповідач зобов'язаний здійснити перерахування на користь Банку грошових коштів у розмірі 22 315 202,74 грн. до 29 вересня 2015 року.

Згідно зі статтею 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Пунктом 11 спірного правочину відступлення сторони передбачили, що в разі прострочення виконання Товариством пункту 3 вказаної угоди, остання вважається розірваною з дня, наступного за датою, яка вказана в пункті 3 договору відступлення, тобто з 30 вересня 2015 року.

Враховуючи доведений позивачем та не спростований Товариством факт несплати відповідачем 22 315 202,74 грн., суд вважає спірний договір відступлення розірваним.

Положеннями статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У пункті 11 договору відступлення сторонами було погоджено, що в разі розірвання даної угоди Товариство зобов'язано повернути Банку всі суми, отримані від боржника за кредитним договором, та документи, тобто оригінал вказаного кредитного договору.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги Банку про зобов'язання відповідача повернути позивачу оригінал договору про відкриття кредитної лінії № 71/12-14 від 23 грудня 2014 року є обґрунтованими, оскільки наявність такого права у Банку випливає з умов договору про відступлення права вимоги від 31 серпня 2015 року та норм чинного законодавства України. Оскільки Товариством не надано належних доказів на спростування доводів Банку, покладених в основу позову, а також доказів на обґрунтування відсутності у позивача підстав для невиконання зобов'язань за договором відступлення, позов є таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖИВВАЙП ФІНАНС» (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців (Артема), будинок 50, ідентифікаційний код 39294917) повернути публічному акціонерному товариству «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» (65012, місто Одеса, вулиця Гімназична, будинок 21, ідентифікаційний код 20305925) оригінал договору про відкриття кредитної лінії № 71/12-14 від 23 грудня 2014 року, який був укладений між публічним акціонерним товариством «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛАЙФ».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖИВВАЙП ФІНАНС» (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців (Артема), будинок 50, ідентифікаційний код 39294917) на користь публічного акціонерного товариства «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» (65012, місто Одеса, вулиця Гімназична, будинок 21, ідентифікаційний код 20305925) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19 липня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко