ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року Справа № 904/235/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді суддівПопікової О.В. Євсікова О.О., Кролевець О.А.
за участю представників:
позивача:не з'явились (про дату, час та місце судового розгляду повідомлено належним чином)
відповідача 1:не з'явились (про дату, час та місце судового розгляду повідомлено належним чином)
відповідача 2:Переяславська М.В., дов. від 25.12.2013 №13
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"
на рішенняГосподарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2016
та на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.05.2016
у справі№ 904/235/15 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"
до1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут проблем народного господарства" 2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Манітоба"
провизнання векселя таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ "Південний ГЗК", товариство) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут проблем народного господарства" (далі - ТОВ "Інститут проблем НГ", інститут) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Манітоба" (далі - ТОВ "Манітоба") про визнання таким, що не підлягає виконанню векселя серії АА № 0103606 в частині зобов'язань товариства сплатити за векселем суму грошових коштів в розмірі 117 885,38 грн. на користь інституту чи його наказу зі строком платежу за пред'явленням, але не раніше 01.01.2013.

Рішенням Господарського суду міста Дніпропетровської області від 10.03.2015 (суддя Новікова Р.Г), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 (головуючий суддя Орєшкіна Е.В., судді Широбокова Л.П., Прудніков В.В.), позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2015 (головуючий суддя Євсіков О.О., судді Кролевець О.А., Попікова О.В.) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 скасовано, справу направлено до Господарського суду Дніпропетровської області на новий розгляд.

Рішенням Господарського суду міста Дніпропетровської області від 28.01.2016 (суддя Мельниченко І.Ф.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.05.2016 (головуючий суддя Парусніков Ю.Б., судді Верхогляд Т.А., Білецька Л.М.), у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої та постанова апеляційної інстанцій обґрунтовані приписами статті 194 Цивільного кодексу України, статей 33, 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, частиною 3 статті 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" (в редакції, чинній на час видачі спірного векселю), з урахуванням яких суди встановили, що спірний вексель серії АА №0103606 містить всі необхідні реквізити, підписаний зазначеними у ньому особами та скріплений печаткою підприємства. Крім цього судами зауважено, що хоча згаданий вексель і підписаний заступником голови правління ОСОБА_5 із перевищенням повноважень, проте наступне схвалення товариством дій свого представника унеможливлює визнання спірного векселю таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з рішенням першої інстанції та постановою апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема приписів статті 241 Цивільного кодексу України, статей 8, 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі та статті 43 Господарського процесуального кодексу України наголошуючи на тому, що підписання векселя представником юридичної особи з перевищенням повноважень не створює зобов'язань за таким векселем для юридичної особи.

Від ТОВ "Манітоба" надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач 2 просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін з мотивів, у них викладених.

До початку судового засідання від ПАТ "Південний ГЗК" через канцелярію Вищого господарського суду України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити участь повноважного представника у судовому засіданні. Згадане клопотання відхилено колегією суддів як необґрунтоване. При цьому враховано, що ухвалою Вищого господарського суду України від 04.07.2016 було наголошено на тому, що нез'явлення сторін та їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача 2, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2007 у справі № 14/258 було затверджено мирову угоду, укладену між ТОВ "Інститут проблем НГ" та ВАТ "Південний ГЗК" 27.07.2007.

Пунктом 1.2. мирової угоди передбачено, що після підписання та затвердження цієї угоди господарським судом, відповідач протягом десяти банківських днів видає та відповідно до акту прийому-передачі передає позивачу емітований відповідачем простий вексель зі строком платежу за пред'явленням, але не раніше 01.01.2013, без застережень та відсотків за векселем на суму отриманої продукції за договором від 22.11.1999 №696д у розмірі 117885,38 грн., яка була присуджена до стягнення рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2003 у справі № 14/258 .

Мирова угода від імені ВАТ "Південний ГЗК" підписана головою правління Барабановим С.В. та скріплена печаткою товариства.

На виконання мирової угоди, затвердженої судом, 03.09.2007 Відкритим акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", назву якого в подальшому змінено на Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", видано простий вексель серії АА № 0103606 зі строком платежу за пред'явленням, але не раніше 01.01.2013, згідно якого товариство зобов'язувалося сплатити за цим векселем ТОВ "Інститут проблем НГ" чи його наказу грошові кошти у розмірі 117 885,38 грн.

Згаданий вексель скріплено печаткою підприємства векселедавця та підписано заступником голови правління з фінансів та бюджету, що діяв на підставі довіреності № 52-16/95/113 від 29.12.2006 та головним бухгалтером, без зазначення прізвищ осіб, що їх вчинили, що не заперечується сторонами.

16.12.2013 позивач отримав від ТОВ "Манітоба" лист від 12.12.2013 №61 з вимогою здійснити оплату по векселю серії АА № 0103606. До листа також було додано Акт № 1 про пред'явлення векселів до платежу та копію простого векселя.

У Акті №1 під порядковим номером 6 відображено простий вексель серії АА №0103606 складений 03.09.2007 на суму 117885,38 грн., строком платежу - за пред'явленням, але не раніше 01.01.2013, першим векселедержателем якого був ТОВ "Інститут проблем НГ".

Спір між сторонами виник в зв'язку з тим, що на думку позивача простий вексель серії АА №0103606, складений 03.09.2007 на суму 117885,38 грн., є таким, що не має вексельної сили, оскільки від імені ПАТ "Південний ГЗК" був підписаний заступником голови правління з фінансів та бюджету ОСОБА_5 з перевищенням повноважень, і відповідно згаданий вексель не створює для товариства обов'язку сплатити суму грошових коштів в розмірі 117885,38 грн. на користь ТОВ "Інститут проблем НГ" чи його наказу зі строком платежу за пред'явленням, але не раніше 01.01.2013.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, пов'язані з обігом векселів та відповідно до статті 1 Закону України "Про обіг векселів в Україні" регулюються, зокрема, Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон).

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" векселем є цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Згідно зі статтею 75 Уніфікованого закону простий вексель повинен містити такі реквізити: (1) найменування "вексель", яке включене безпосередньо в текст і висловлене тією мовою, якою цей документ складений; (2) просте і нічим не обумовлене обіцяння сплатити визначену суму; (3) зазначення строку платежу; (4) зазначення місця, в якому має бути здійснений платіж; (5) найменування того, кому або за наказом кого платіж повинен бути здійснений; (6) зазначення дати і місця складання векселя; (7) підпис того, хто видає документ (векселедавця).

Відповідно до частини 3 статті 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" (в редакції чинній на момент видачі спірних векселів) від імені юридичних осіб вексель підписується власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. Підписи скріплюються печаткою.

Статтею 76 Уніфікованого закону встановлено, що документ, у якому відсутній будь-який із вказаних реквізитів, не має сили простого векселя, за винятком випадків, встановлених цією нормою.

Таким чином Уніфікований закон передбачає спосіб захисту порушеного права та інтересу шляхом визнання векселя такими, що не має вексельної сили, а підставою для задоволення такого позову є відсутність у спірному векселі будь-якого з реквізитів, вказаних у статті 75 Уніфікованого закону.

Як роз'яснено в пунктах 2,3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів", розглядаючи спори, пов'язані з обігом векселів, суди мають перевіряти, чи відповідає документ формальним вимогам, що дозволяють розглядати його як цінний папір (вексель). Перелік обов'язкових реквізитів для переказного векселя наведено у статті 1, а простого - у статті 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон). Виходячи зі змісту частини 2 статті 196 Цивільного кодексу України і статей 2, 76 Уніфікованого закону документ, який не містить обов'язкових реквізитів, перелічених у вказаних статтях Уніфікованого закону, не є цінним папером (векселем), а може мати силу простої боргової розписки. При вирішенні питання про наявність вексельних зобов'язань судам слід звертати увагу на додержання вимог вексельного законодавства щодо підписів зобов'язаних за векселем осіб. За відсутності реквізитів підпису юридичної або фізичної особи, зазначених у ч.3 статті 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", останній теж слід вважати відсутнім, а сам вексель - таким, що виданий з дефектом форми і не має вексельної сили (ст.2 Уніфікованого закону).

Як встановлено місцевим судом та підтверджено під час апеляційного провадження, простий вексель серії АА № 0103606 містить усі необхідні реквізити та скріплений печаткою підприємства, і відповідно згаданий вексель не має дефекту форми.

Разом з тим позивач неодноразово наголошував на тому, що простий вексель серії АА № 0103606 не має вексельної сили у зв'язку з тим, що він був підписаний заступником голови правління товариства з перевищенням повноважень.

Відповідно до статей 8, 77 Уніфікованого закону кожний, хто поставив свій підпис на простому або переказному векселі як представник особи, від імені якої він не був уповноважений діяти, сам зобов'язаний за векселем і, якщо заплатить, матиме ті самі права, що й особа, за яку він мав намір діяти. Таке ж правило застосовується до представника, який перевищив свої повноваження.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" у пункті 9 роз'яснено, що з огляду на наведені статті Уніфікованого закону особа, яка отримала вексель від представника, що не мав достатніх повноважень на видачу (передачу) векселя, не може вимагати виконання зобов'язань за векселем від особи, котра видала (передала) вексель. Однак вона вправі вимагати здійснення платежу за векселем від такого представника, що поставив свій підпис на векселі, в обсязі і за умов, зазначених у векселі, виходячи з того, що його видано (передано) особисто цим представником. У разі перевищення повноважень представником особи, від імені якої вексель підписано, тобто прийняття ним зобов'язання за векселем від імені іншої особи на суму, що перевищує ту, в межах якої він мав право діяти, зобов'язання переноситься на представника не в повному обсязі, а лише в межах перевищення.

При розгляді справ такої категорії судам необхідно також враховувати, що у разі схвалення в подальшому особою видачі (передачі) векселя представником без повноважень або з їх перевищенням, відповідальність за векселем на підставі частини 2 статті 241 Цивільного кодексу України несе ця особа, якщо інше не випливає із самого векселя.

За приписами статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

З'ясовуючи обставини стосовно подальшого схвалення товариством видачі простого векселя серії АА № 0103606 та його підписання заступником голови правління з фінансів та бюджету ОСОБА_5 та головним бухгалтером Козловською Н.І. судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що вексельна заборгованість за векселем серії АА № 0103606 рахується в бухгалтерському обліку позивача з вересня 2007 року по даний час, що підтверджено відповідними довідками ПАТ "Південний ГЗК" від 28.01.2016 № 52-70/810 та від 12.04.2016 № 52-06/3079.

Крім цього на виконання вимог суду апеляційної інстанції позивачем надано суду копію протоколу № 1/2008 загальних зборів ВАТ "Південний ГЗК" від 19.11.2008, з якого вбачається, що загальними зборами товариства затверджено Звіт правління про результати фінансово-господарської діяльності товариства за 2007 рік. При цьому питання про помилкову видачу спірних векселів на розгляд зборів не виносилося.

В подальшому, як підтверджується копією протоколу річних загальних зборів акціонерів ПАТ "Південний ГЗК" від 09.06.2014, вищим органом цього товариства розглянуто Звіт правління про результати фінансово-господарської діяльності товариства за 2008, 2009, 2010-2013 роки, з наступним їх затвердженням, при цьому загальними зборами товариства не висунуто будь-яких заперечень відносно видачі спірного векселю в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ "Інститут проблем НГ" на підставі мирової угоди від 27.07.2007 та відображення згаданої заборгованості саме як вексельної у бухгалтерському обліку.

За наведених обставин суди дійшли висновку про те, що затвердження загальними зборами товариства Звітів правління про результати фінансово-господарської діяльності товариства за 2007-2013 роки свідчать про обізнаність як правління позивача, так і загальних зборів, із фактом видачі спірного векселя та про подальше схвалення вчиненого заступником голови правління з фінансів та бюджету ОСОБА_5 правочину.

Колегія суддів вважає такими, що не мають правового значення для розгляду спору по суті доводи заявника касаційної скарги щодо необхідності дослідження усіх звітів, які приймалися правлінням, наглядовою (спостережною) радою, висновків ревізійної комісії за період з 2007 до 2016 року на предмет відображення у останніх факту погодження чи схвалення видачі товариством простого векселю серії АА № 0103606 з огляду на те, що обов'язок видати вексель на загальну суму 117885,38 грн. виник у товариства на підставі рішення суду, що, в силу приписів частини 5 статті 11 Цивільного кодексу України є окремою підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків.

Позивач не заперечує дійсність мирової угоди, підписаної від імені товариства головою правління Барабановим С.В., за відсутності доказів скасування як ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2007, якою було затверджено мирову угоду від 27.07.2007, так і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2003 у справі №14/258, яким було присуджено до стягнення 117885,38 грн.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно приписів п.1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені заявником у касаційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судом обставин, що в силу положень статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не відноситься до повноважень касаційної інстанції.

При цьому перевіривши у відповідності до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення в постанові, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим та апеляційним господарськими судами в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи, їм дана належна юридична оцінка, порушень норм чинного законодавства не вбачається, у зв'язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваних рішення і постанови відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Дніпропетровської області від 28.01.2016 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.05.2016 у справі №904/235/15 залишити без змін.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді: О.О. Євсіков

О.А. Кролевець