ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р.Справа № 915/1998/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Мишкіної М.А., Таран С.В.,

при секретарі судового засідання Шитря О.М.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автодоріг»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 31 березня 2016 року

у справі №915/1998/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Спеціалізована фірма «Мисфа»

до Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автодоріг»

про стягнення неустойки в сумі 610000 грн.,

В судовому засіданні 30.06.2016р. оголошувалась перерва до 13.07.2016р.

встановив:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Спеціалізована фірма «Мисфа» (даліпозивач) звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автодоріг» (далі-відповідач) про стягнення з останнього неустойки за неповернення орендованого майна в сумі 610000 грн.

29.03.2016р. позивач звернувся до господарського суду з заявою про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 350000 грн. неустойки, нарахованої в межах трирічного строку позовної давності.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 31.03.2016р. (суддя Гриньова-Новицька Т.В.) позов задоволено в повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача неустойку в сумі 350000 грн., а також судовий збір в сумі 5250 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач всупереч п.11 договору оренди частини виробничої бази від 29.09.2019р. та вимог ст.785 Цивільного кодексу України, якими передбачене негайне повернення обєкту оренди у разі припинення договору, не здійснив повернення частини території виробничої бази з частковим покриттям залізобетонних плит площиною 2445,5 кв.м.

Факт неповернення відповідачем обєкта оренди встановлений рішенням господарського суду Миколаївської області у справі від 27.10.2015р. №915/1457/15, яке набрало законної сили.

Таким чином, позивач правомірно вимагає від відповідача сплату неустойки за користування обєктом оренди.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

За умовами договору оренди частини виробничої бази від 29.09.2009р. позивачем надавалася відповідачу в оренду частина земельної ділянки, а тому до спірних правовідносин мають застосовуватися норми Закону України «Про охорону земель» та Земельного кодексу України.

Як зазначає скаржник, укладений між сторонами договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Для укладання такого договору ПАТ «Спеціалізована фірма «Мисфа» повинно було мати права власника обєкта оренди, оскільки предметом договору є передача обєкта в користування, тобто розпорядження ним. Ніяких інших документів на «частину території» ніж державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, позивач надати не може.

При цьому, як вбачається з зазначеного державного акту, земельна ділянка, частина якої є обєктом оренди за договором від 29.09.2009р., відноситься до земель державної власності та ПАТ «Спеціалізована фірма «Мисфа» не належить.

Отже, позивач не вправі самостійно, всупереч законодавству, розпоряджатись землями державної форми власності, а також передавати цю земельну ділянку в строкове платне користування.

Скаржник зазначає, що позивач не наділений правом і повноваженнями щодо отримання коштів за користування земельною ділянкою державної форми власності.

З огляду на викладене, скаржник вважає, що договір від 29.09.2009р. суперечить вимогам ст.761 ЦК України, ст.ст.16, 20, 21 Закону України «Про оренду землі» та підлягає визнанню його недійсним повністю. В свою чергу, на думку відповідача, згідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Крім того, скаржник посилається на те, що укладений договір суперечить ст.207 ГК України та ст.228 ЦК України, оскільки договір від 29.09.2009р., укладений між двома особами з приводу користування землею, яка їм не належить, спрямований на неправомірне отримання плати за користування однією із сторін у вигляді орендної плати є таким, що порушує публічний порядок і спрямований на незаконне заволодіння коштами комунального підприємства, засновником якого є територіальна громада в особі міської ради.

Стосовно вимог про повернення обєкту оренди, скаржник зазначає наступне.

Обєктом оренди є частина території, на якій розташовано рухоме майно-комплекс АБЗ та нерухоме майно 20/1000 частки нерухомого майна за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, смт Воскресенське, вул. Миру, 18.

Співвласником іншої частки нерухомого майна є позивач.

У звязку із набуттям відповідачем права власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2009р. на нерухоме майно до нього перейшло не тільки право власності на нерухоме майно, а й 20/1000 часток на землю.

Отже, відповідач має право на частину території, що є обєктом оренди та позбавлено можливості повернути позивачу земельну ділянку або частину території, зайняту належним відповідачу нерухомим майном.

Господарським судом при розгляді справи не визначено, що саме є обєктом оренди договору від 29.09.2009р. та що саме підлягає поверненню. Між тим, скаржник вважає, що визначення обєкту оренди, який підлягає поверненню, має суттєве значення для справи, оскільки визначає наявність самої можливості відповідача повернути обєкт оренди саме позивачу та наявності права позивача на отримання такого обєкту.

Стягнення неустойки за відсутності реальної можливості виконати зобовязання з повернення майна є неможливим.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача її не визнав та зазначив, що предметом оренди є не частина земельної ділянки, а обєкт нерухомості частина території виробничої бази.

Посилання відповідача на норми ЗК України, які регламентують порядок передачі у користування земельних ділянок, є безпідставними, оскільки правовідносини щодо користування земельною ділянкою не є предметом укладеного між сторонами договору, а також предметом спору у даній справі.

В судовому засіданні представник скаржника наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, просив її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач в засіданні суду апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною, а рішення господарського суду законним та обґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.09.2009р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди частини виробничої бази, згідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування частину території виробничої бази загальною площею 1,1 га, розташованої за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, смт. Воскресенське, вул. Миру, 18.

Пунктами 3-5, 11 договору сторони встановили, що його укладено на строк з 29.09.2009р. по 28.09.2010р. Орендна плата становить 5000 грн. і вноситься попередньою оплатою до 5-го числа кожного місяця. Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві обєкт оренди, яким згідно з актом приймання передачі від 01.10.2009р. є «частина території виробничої бази з частичним покриттям з залізобетонних плит площиною 2445,5 кв.м.».

Дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено (п.17 договору).

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається із спірних відносин, які виникли між сторонами, останні регулюються положеннями чинного законодавства про найм (оренду).

Частиною 1 ст.759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно ч.1 ст.763 вказаного Кодексу договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч.1 ст.785 ЦК України).

Повернення орендодавцеві частини території виробничої бази після припинення дії договору встановлено п.17 договору від 29.09.2019р.

Факт припинення договору з 28.09.2010р. встановлений рішенням господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015р. у справі №915/1457/15 за позовом ПАТ «Спеціалізована фірма «Мисфа» до КП «Експлуатаційне лінійне управління автодоріг» про стягнення 308029,06 грн. заборгованості за договором оренди частини виробничої бази від 29.09.2009р. Вказане рішення набрало законної сили 13.11.2015р.

Слід зазначити, що вказаний вище факт припинення дії договору не заперечувався сторонами ні в суді першої інстанції, ні при апеляційному перегляді справи.

Якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2 ст.785 ЦК України).

Положеннями ст.795 ЦК України встановлено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Частиною 3 ст.35 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт існування господарського правопорушення, яке полягає у неповерненні відповідачем обєкта оренди, встановлений рішенням господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015р. у справі №915/1457/15, не підлягає доведенню під час розгляду справи №915/1998/15.

Відповідачем не надано суду доказів того, що після 27.10.2015р. обєкт оренди ним було повернуто позивачу.

За таких обставин позивачем правомірно, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, здійснено нарахування відповідачу неустойки в розмірі 350000,00 грн. за неповернення обєкту оренди - частини території виробничої бази з частковим покриттям залізобетонних плит площиною 2445,5 кв.м.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції відповідачем не надано ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів, які б спростували висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, та всупереч вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України не доведені ті обставини, на які відповідач посилався, як на підставу своїх вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105

Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 31 березня 2016 року у справі №915/1998/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автодоріг» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 18.07.2016р.

Головуючий суддя: Будішевська Л.О.

Судді: Мишкіна М.А.

ОСОБА_3