ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р.Справа № 922/1410/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування", м.Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м.Харків
про стягнення 3106,67 гривень
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

04.05.2016 року позивач, приватне акціонерне товариство "Арсенал Страхування", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" (відповідача) суми заборгованості у розмірі 3106,67 гривень страхового відшкодування в порядку регресу за договором страхування від 24.10.2012 р. №725/12-Тз/Х/01. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 1378,00 гривень судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.05.2016 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 24.05.2016 р.

19.05.2016 р. позивач через канцелярію суду надав клопотання (вх.№16518) про розгляд справи без його участі.

23.05.2016 р. відповідач надав до суду заперечення на позов (вх.№17030), в яких заперечує проти позову, посилаючись на неповідомлення про настання ДТП та проведення огляду постраждалого ТЗ у відповідності до норм діючого законодавства.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.05.2016 р. було відкладено розгляд справи на 04.07.2016 р.

06.06.2016 р. позивач через канцелярію суду надав клопотання (вх.№18505) про розгляд справи без його участі.

Судом було досліджено та долучено до матеріалів справи надані документи.

У призначене судове засідання 04.07.2016 р. представники сторін не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Отже, суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, встановив наступне.

24.10.2012 року між ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 725/12-Тз/Х/01, згідно з яким позивач взяв на себе зобовязання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Богдан 211040» д/н НОМЕР_1, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

20.10.2014 року у м.Зміїв Харківської області, по вул.Машинобудівельній, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Богдан 211040» д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2.

Згідно з постаново. Зміївського районного суду Харківської області, вказана ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_2

Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки «Богдан 211040» д/н НОМЕР_1 були спричинені механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток. Вартість відновлюваного ремонту відповідно до Рахунку №ЗиФ-0250759 від 11.10.2014 р., наданого ПАТ «Завод ім. Фрунзе» склала 3 106,67 грн.

Таким чином, на підставі Рахунку №ЗиФ-0250759 від 21.10.2014 р., умов договору страхування наземного транспорту № 725/12-Тз/Х/01 від 24.10.2012 року, розрахунку страхового відшкодування від 26.11.2014 року, Страховик поніс збитки, виплативши страхове відшкодування в сумі 3 106,67 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_2, була застрахована ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» (поліс № АІ/1099777), у зв'язку з чим, позивач звернувся з регресною вимогою до відповідача-страхової компанії винуватця ДТП.

Позивачем було відправлено на адресу відповідача претензії на виплату страхового відшкодування (вих. № 7/к від 28.04.2015 р.), які залишились без відповіді.

Як вбачається з матеріалів справи, страхове відшкодування було розраховано та виплачено відповідно до Рахунку № ЗиФ-0250759 від 21.10.2014 р., виставленого спеціалізованою СТО, яке надало послуги з відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, що є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду країни від 21 січня 2014 року № 910/11450/14.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі, перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за регресними вимогами, тобто, до страхової особи винної у скоєнні ДТП.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом.

Статтею 999 Цивільного кодексу України передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом (ч.2 ст.7 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні).

Згідно із пунктом 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV від 01 липня 2004 року (надалі - Закон №1961-IV), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 993 Цивільного кодексу України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Підставами виникнення регресного зобов'язання є:

1) виконання боржником свого обов'язку перед кредитором;

2) виконання обов'язку за третю особу.

Відповідно до п. в 4.38.1.1. ст.38 Закону, страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо водій після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Враховуючи викладене, факт порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, що стало підставою дорожньо-транспортної пригоди 20.10.2014 р., те, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2, застрахована у ПАТ "Харківська муніципальна страхова компанія", те, що позивачем належним чином обґрунтовано шкоду у розмірі 3106,67 гривень та надано належні докази протиправної поведінки водія, докази наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою водія та спричиненням позивачу матеріальної шкоди, та те, що на момент прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні будь-які докази виплати відповідачем відшкодування в добровільному порядку, суд вважає заявлену вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми завданої матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 3106,67 гривень нормативно та документально обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» (61001, м.Харків, вул.Плеханівська, 63, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (, 01000, м.Київ, вул.Борщагівська, б.154, р/р № 9688 в АТ ОТР Банк, МФО 300528) 3106,67 гривень страхового відшкодування та 1378,00 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_3