КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа№ 910/9915/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

секретар Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: Єршова С.В. (представник за довіреністю)

від відповідача: Деркач Т.Г. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду міста Києва

від 20.10.2015 року

у справі №910/9915/13 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 2 188 087 218,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулась до місцевого господарського суду з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення заборгованості за договором №06/09-9 поставки природного газу теплопостачальним підприємствам (надання послуг з опалення та гарячого водопостачання для населення) від 23 січня 2009 р., додаткової угоди №1 від 17 листопада 2009 р. в розмірі ,04 грн., з яких ,03 грн. основного боргу, 319814531,34 грн. інфляційних втрат за час прострочення, 288582974,67 грн. 3% річних з простроченої суми.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року провадження у справі №910/9915/13 в частині вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення ,03 грн. боргу припинено. У позові Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в іншій частині відмовлено. Стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 49684,60 грн. витрат по оплаті судового збору.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, суд посилався на норми Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" та ст. 13 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення частково та прийняти нове, яким задовольнити позов в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 319814531,34 грн., 3% річних у розмірі 288582974,67 грн.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального права, зокрема ст.ст. 4-2, 43, 83 Господарського процесуального кодексу України та матеріального права, зокрема ст.ст. 526, 530, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України. При цьому скаржник посилається на те, що висновок суду про те, що позивач втратив право нарахування штрафних санкцій після закінчення дії Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" є невірним, оскільки сторони не скористались своїм правом на списання заборгованості та не здійснили жодних дій щодо списання інфляційних та річних, що є предметом даного спору, у порядку визначеному Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" до того, як цей Закон втратив свою дію.

Від Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить відмовити у задоволенні скарги, залишивши оскаржуване рішення суду - без змін. Відповідач зазначає, що судом вірно встановлено те, що суми інфляційних втрат та 3% річних підпадають під дію пункту 2.2 статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Представники сторін у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

23 січня 2009 р. між позивачем та відповідачем укладено договір №06/09-9 поставки природного газу теплопостачальним підприємствам (надання послуг з опалення та гарячого водопостачання для населення), додаткову угоду №1 від 17 листопада 2009 р. до цього договору, згідно з умовами яких позивач зобов'язався передати відповідачу протягом 2009 року імпортований природний газ, за наявності його обсягів, для потреб підприємств теплоенергетики, теплових електричних станцій і централей та котелень промислових підприємств, зокрема блочних (модульних) котелень (в обсягах, що використовуються на виробництво теплової енергії для населення) в обсязі до м3 згідно погодженого графіку, а останній - прийняти та оплатити вартість одержаного газу та послуг з його транспортування.

Виходячи зі змісту п. 2.1 договору постачальник передає покупцеві у I кварталі 2009 року до 4570000 м3 природного газу, у ІІ кварталі - до 9100000 м3, у ІІІ кварталі - до 4400000 м3, у ІV кварталі - до 3880000 м3.

Ціна природного газу та тариф на транспортування визначені розділом 4 договору.

Згідно п. 5.1 договору оплата за газ та послуги з його транспортування здійснюється покупцем протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводиться на підставі акту приймання-передачі газу до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Строк дії договору відповідно до умов п. 10.1 договору встановлений з моменту його підписання сторонами і діє в частині поставки газу з 1 січня до 31 грудня 2009 р., в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Колегією суддів встановлено, що на виконання умов договору та додаткової угоди позивачем передачі позивачем відповідачу протягом 2009 року 5 м3 природного газу та надання послуг з його транспортування загальною вартістю ,76 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами передачі-приймання природного газу №№ 01/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-1 від 31 січня 2009 р., 01/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-1/1 від 26 лютого 2009 р., 02/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-1, 02/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-2 від 28 лютого 2009 р., /201/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-1/2, 02/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-1, 03/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-1 від 31 березня 2009 р., 01/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-2, 02/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-2, 03/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-2, 04/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-2 від 26 листопада 2009 р., 04/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-1/1, 04/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-1 від 30 квітня 2009 р., 05/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-1, 05/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н від 31 травня 2009 р., 06/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н від 30 червня 2009 р., 07/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н від 31 липня 2009 р., 08/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н від 31 серпня 2009 р., 09/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н від 30 вересня 2009 р., 10/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н від 31 жовтня 2009 р., 11/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н від 30 листопада 2009 р., 12/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н-11/09 від 9 грудня 2009 р., 12/09-НГУ-ІМП/ТКЕ-Н від 31 грудня 2009 р., двохстороннім актом звіряння розрахунків станом на 31 грудня 2012 р. та не заперечується сторонами.

Всупереч умов цього договору відповідач частково оплатив одержаний природний газ та послуги з його транспортування, заборгувавши позивачу станом на 19 березня 2013 р. ,03 грн.

Після звернення позивача до суду з позовом у даній справі, відповідачем оплачено вартість отриманого природного газу - заявлена до стягнення сума боргу в розмірі ,03 грн.

Оскільки заявлена до стягнення сума боргу відповідачем сплачена після звернення позивача до суду з вказаним позовом, предмет спору в цій частині між сторонами відсутній, то провадження у справі в частині вимог про стягнення ,03 грн. боргу відповідно до вимог п. 1-1 ст. 80 ГПК України підлягає припиненню.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення відповідно до вимог ст. 625 ЦК України 319814531,34 грн. інфляційних втрат за час прострочення, 288582942,67 грн. 3% річних з простроченої суми, нарахованих на заборгованість за природний газ, спожитий відповідачем у період до 1 січня 2011 р., колегія суддів зазначає наступне.

04.06.2011 р. набрав чинності Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" №3319-VI від 12.05.2011 р.

Дія цього Закону поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

Згідно з п. 2.2 ст. 2 вказаного Закону підлягає списанню заборгованість, у тому числі встановлена судовим рішенням, з пені, штрафних та фінансових санкцій (3% річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року до 1 січня 2011 року, і несплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Закон втратив чинність 30.06.2012 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Цивільного кодексу України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. (ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 4 ст. 14 Цивільного кодексу України, особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до п. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Отже, за умови належного здійснення позивачем права на нарахування фінансових санкцій, що є предметом даного спору, у період до 30 червня 2012 р., відповідач мав право списати таку заборгованість відповідно до вимог вищевказаного Закону.

Водночас, утримавшись від нарахування фінансових санкцій до та під час дії Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", позивач не вправі нараховувати ці суми після втрати чинності цим Законом, оскільки здійснення прав у такий спосіб всупереч вимог ч. 2 ст. 13 ЦК України порушує права відповідача, позбавляє його можливості списання заявлених сум, призводить до не передбачених чинним законодавством матеріальних втрат його як суб'єкта паливно-енергетичного комплексу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 29.03.2016 року у справі №910/6416/13, від 18.05.2016 року у справі №910/9899/13, від 25.05.2016 року у справі №910/6858/13, від 09.06.2016 року у справі №910/6403/13, від 14.06.2016 року у справі №910/6416/13.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у позові в частині стягнення 319814531,34 грн. інфляційних втрат за час прострочення, 288582942,67 грн. 3% річних з простроченої суми, нарахованих на заборгованість за природний газ, спожитий відповідачем у період до 1 січня 2011 р., відповідно до вимог ст.ст. 16, 625 ЦК України необхідно відмовити.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі №910/9915/13 залишити без змін.

Матеріали справи №910/9915/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко