РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016Справа №910/7601/16

За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до Київської міської клінічної лікарні №1

про стягнення 37 868,85 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Зацепін С.С. - за довіреністю № 47-11 від 04.01.2016 року;

від відповідача: Асипенко Т.О. - за довіреністю № 47-11 від 04.01.2016 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської клінічної лікарні №1 про стягнення 37 868,85 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманих послуг від позивача відповідно за період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р. згідно умов Договору №3/420 про надання послуг від 18.01.2008 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 37 868,85 грн. - заборгованості, 1 378,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.04.2016 року порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 18.05.2016 року.

В судовому засіданні 18.05.2016 року оголошено перерву до 31.05.2016 року.

31.05.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності.

В судовому засіданні 31.05.2016 року оголошено перерву до 08.06.2016 року.

08.06.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Представник позивача в судовому засіданні 08.06.2016 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд застосувати строк позовної давності.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 08.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2008 року між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі по тексту - позивач) та Київською міською клінічною лікарнею №1 (далі по тексту - відповідач) укладено Договір №3/420 Про надання послуг (далі по тексту - Договір), у відповідності до умов якого (п.1.1. Договору) позивач зобов'язався транспортувати по внутрішньо будинкових мережах орендованого відповідачем приміщення за адресою вул. Флоренції, 12-а, м Київ, комунальні послуги. Додаток №1 до договору встановлює перелік вказаних послуг: центральне опалення, гаряче водопостачання, холодне водопостачання та каналізація, холодна вода яка являється сировиною для виготовлення гарячої води.

Відповідно до п.1.2. Договору відповідач зобов'язався прийняти комунальні послуги та своєчасно їх оплатити.

Згідно п. 2.2 Договору, відповідач, як споживач, зобов'язався до 10 числа поточного місяця сплатити платежі за комунальні послуги (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення, електроенергія) поточного місяця в сумі, що визначена на рівні сум минулого місяця (останнього опалювального місяця). Споживач отримує платіжні вимоги-доручення під розпис відповідальної особи.

Згідно п. 3.2.2 Договору, позивач зобов'язався своєчасно надавати споживачеві (відповідачу) платіжні вимоги-доручення до оплати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманих послуг від позивача у розмірі 37 868,85 грн. (за період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р.), в зв'язку з чим має заборгованість з їх оплати.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підтвердження факту надання позивачем за період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р. відповідачу послуг на суму 37 868,85 грн. позивач надав суду копії розробок по груп-рахункам за спірний період та копії облікових карток/роз шифровок (табуляграм) за спірний період, однак суд звертає увагу на те, що сторонами визначено механізм оплати за надані комунальні послуги, зокрема, терміни оплати отриманих послуг та підстава оплати - своєчасне надання позивачем споживачеві (відповідачу) платіжні вимоги-доручення до оплати (п. 3.2.2. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, що не спростовано позивачем, в порушення приписів пунктів 3.2.2. Договору позивачем не було надано (вручено, направлено) відповідачу платіжних вимог-доручень до оплати, в зв'язку з чим суд дійшов до висновку, що момент виконання зобов'язання (оплата послуг) не настав.

В судовому засіданні 08.06.2016 року представник відповідача підтримав подану 31.05.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК України). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253- 255 ЦК України.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Беручи до уваги п.2.2 Договору, оплата Відповідачем послуг повинен на бути здійснена до 10 числа поточного місяця на підставі виставлених платіжних вимог-доручень мала бути здійснена не пізніше ніж 10 числа кожного місця за період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р.

А отже, навіть у разі якщо позивачем виставлялись платіжні вимоги-доручення (п. 3.2.2. Договору), то строк позовної давності за послуги надані в грудні 2012 року починає відлік з 10.01.2013 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З врахуванням вищевикладеного та ч. 5 ст. 261 ЦК України, суд констатує, що перебіг позовної давності до вимог Позивача про стягнення 37 868,85 грн. (за період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р.) сплинув, останнім днем позовної давності (подачі позовної заяви до суду) є 10.01.2016 року (3-ьох річний строк позовної давності), а позивач звернувся з позовом до суду 20.04.2016 року (підтверджується відтиском печатки Укрпошти), що є наслідком пропуску строку позовної давності.

Відповідно до п. 1.3. Порядку пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 р. №211, календарний штемпель - спеціальний штамп (печатка), призначений для погашення поштових марок на поштових відправленнях, оформлення поштових відправлень, розрахункових квитанцій, касових документів та іншої виробничої документації.

Відповідно до норми ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оскільки строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, сплив (позивач згідно вимог ст. 257 ЦК України мав право звертатися до суд з вимогою про стягнення боргу до 10.01.2016 року включно), а судом не встановлено обставин, передбачених ч. 5 ст. 267 ЦК України та ст. 268 ЦК України або іншими законами, то за таких обставин у задоволенні позовних вимог про стягнення 37 868,85 грн. заборгованості (за період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р.) - слід відмовити.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 08.07.2016 року.