ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2016 р.Справа № 922/1668/16

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Светлічного Ю.В.
при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, м. Харків 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - Військова частина НОМЕР_1 , м. Харків
про стягнення 4035,51 грн.
за участю представників сторін:
позивача - Коноплі О.М. довіреність №01-16юр/3388 від 28.04.2016р.;

відповідача - Волкова І.М. довіреність №2310 від 28.04.2016р.;

третьої особи - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою щодо стягнення з відповідача - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, заборгованість за електричну енергію у розмірі 174323,27 грн. (за березень та квітень 2016 р.), 1036,86 грн. - інфляційні за період виникнення боргу за квітень 2016р., 836,00 КРЕ за період березень та квітень 2016р., 2081,31 грн. пеня з жовтня 2015р. по березень 2016р., 751,49 грн. 3% річних з вересня 2015р. по березень 2016 р., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно договору про постачання електричної енергії №0169 від 12.04.2006р. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.05.2016р. прийнято дану позовну заяву до розгляду. Порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на "11" липня 2016 р. о (об) 10:45. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Військову частину НОМЕР_1 .

11.07.2016р. відповідачем у справі було надано відзив на позов за вх.№22410, в якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити, оскільки відповідач є неприбутковою установою, яка утримується за рахунок коштів Збройних сил України, у зв`язку із непостійним фінансуванням яких і виникла заборгованість перед позивачем. Також відповідач зазначив, що знаходиться у незадовільному майновому стані та просить зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.07.2016р. розгляд справи відкладено на 18.07.2016р.

Присутній представник позивача у судовому засіданні підтримав заяву про зміну предмету позову, яка надана ним через канцелярію господарського суду Харківської області 18.07.2016р. за вх.№23428, в якій позивач користуючись правами наданими йому ст. 22 ГПК України у зв`язку із частковою сплатою відповідачем заборгованості перед позивачем просить стягнути з відповідача: пеню з вересня 2015р. по лютий 2016р. у розмірі 2081,31 грн., 3% річних за період з вересня 2015р. по червень 2016р. у розмірі 822,00 грн. інфляційні за період виникнення боргу за квітень та червень 2016р. у розмірі 1132,20 грн.

Враховуючи, що згідно ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, суд приймає заяву позивача як таку, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та продовжує розгляд справи з урахуванням цих змін.

Також, позивачем у заяві про зміну предмету позову було викладено клопотання про повернення судового збору у розмірі 1308,00 грн., у зв`язку із зміною предмету позову.

Суд, розглянувши подане клопотання визнав за необхідне його задовольнити та повернути позивачу частину судового збору у розмірі 1308,00 грн., про що судом винесено відповідну ухвалу від 18.07.2016р.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову не заперечував, пояснив, що сума основної заборгованості перед позивачем ним була сплачена під час розгляду справи, але відповідач у зв`язку із незадовільним майновим станом відповідача просив зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, свого повноважного представника не направив.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення їх повноважних представників, судом встановлено наступне.

12.04.2006р. між АК "Харківобленерго" (позивач) та військовою частиною НОМЕР_1 укладений договір про постачання електричної енергії № 0169 (далі по тексту - договір). Відповідно до п. 9.4 договір пролонгований на 2016рік.

05.01.2015р. між АК "Харківобленерго" (постачальник), Військовою частиною А - 1215 (Споживач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова (платник та відповідач) укладена додаткова угода до договору, за якою сторони змінили в п. 4.1, 4.2, 4.4, 4.5, пп.6, 8, 10 додатка 2 до договору "Порядок розрахунків" слова "споживач" на "платник", тобто платником за договором є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова (відповідач).

Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" від 16.10.1997р. №575/97-ВР та "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі по тексту - правила), договір про постачання електричної енергії є основним документом та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Зокрема, укладення договору означає, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди з усіх його умов.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до п. 1 додатка 2 "порядок розрахунків" споживачу встановлено розрахунковий період з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

Оплата обсягу спожитої електричної енергії відповідно до пункту 1 статті 275 ГК України та пункту 10.2 Правил є обов`язком відповідача, як платника згідно з умовами додаткової угоди від 05.01.2015р.

Відповідно до пункту 7 статті 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору, пункту 2.2.2 якого передбачено, що постачальник електричної енергії зобов`язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням розділів, 6, 7 договору, відповідно до додатка 1 "Договірні величини постачання електричної енергії і потужності споживачу та додатка 2 "Порядок розрахунків".

Відповідно до п. 1 додатка 2 "Порядок розрахунків", споживачу встановлено розрахунковий період з 1 числа місяця до 1 числа наступного місяця.

Позивач як постачальник виконав свої зобов`язання по договору по поставці електричної енергії, але відповідач умови договору щодо сплати спожитої електричної енергії у період з січня по червень 2015 року у встановлені договором строки (протягом 10 операційних днів з моменту отримання споживачем рахунку та акта звіряння взаєморозрахунків) виконані несвоєчасно, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 174323,27 грн., яка була оплачена відповідачем під час розгляду справи, у зв`язку із чим позивач змінив предмет позову 18.07.2016р.

У зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань по оплаті спожитої електричної енергії, позивачем нараховано 3% річних за період з вересня 2015 р. по червень 2016р. в розмірі 1036,86 грн. та інфляційні у розмірі 1132,20 грн. за період виникнення боргу за квітень та червень 2016р.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування 3% річних та інфляційних суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем у зв`язку із несвоєчасною оплатою послуг позивача була нарахована пеня за період з листопада 2015р. по вересня 2015р. та лютий 2016р. у розмірі 2081,31 грн.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідачем по справі надана заява про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.

Присутній представник позивача проти задоволення клопотання відповідача заперечував та просив у його задоволенні відмовити, про що надав письмові заперечення на відзив за вх.№13424.

Відповідно до п. 4.2.1 договору за внесення платежів, передбачених підпункту 2.2.5 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком 2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений додатком 2 "Порядок розрахунків", до дня ліквідації заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 Кодексу). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Пунктом першим статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Згідно ч.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Відповідно до пп.3.17.4 п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вищевикладене та те, що заборгованість відповідача виникла унаслідок несвоєчасного фінансування з державного бюджету України, позивачем не доведено суду понесення збитків унаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті, відповідно до цього суд вважає за необхідне клопотання відповідача про зменшення пені задовольнити частково та керуючись п.3 ч.1 ст.83 ГПК України зменшити розмір пені на 50% та стягнути з відповідача пеню у розмірі 1040,66 грн. грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.

Аналогічної позиції притримується і Вищий господарський суд України при розгляді касаційних скарг по тотожним справам в частині зменшення розміру штрафних санкцій, відповідно до постанов: від 01.10.2013р. у справі №5023/5976/12, від 06.04.2016р. у справі №904/6483/15, від 19.11.2015р. у справі №917/518/14, від 31.03.2015р. у справі №912/3439/14, від 30.03.2015р. у справі №918/1471/14.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у даній справі у розмірі 1378,00 грн. покладаються на відповідача з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, п/р 5404 ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011, код 07923280) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, п/р НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805, ) пеню у розмірі 1040,66 грн., 3% річних у розмірі 822,00 грн., інфляційні у розмірі 1132,20 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог - у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 19.07.2016 р.

Суддя Ю.В. Светлічний