ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р. Справа № 914/309/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Кравчук Н.М.

ОСОБА_1

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача (скаржника) : ОСОБА_2 (в.о.генерального директора)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сколівський комбінат будівельних матеріалів № 131 від 27.05.16 року

на рішення господарського суду Львівської області від 19.04.2016 р. (суддя Кітаєва С.Б.)

у справі № 914/309/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Ель Брус, с.Старий Лисець Тисменицький район, Івано-Франківська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Сколівський комбінат будівельних матеріалів, с. Гребенів, Львівська область

про стягнення заборгованості за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 19.04.2016 року у справі № 914/309/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Сколівський комбінат будівельних матеріалів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ель Брус 70 695,12 грн. основного боргу та 1060,42 грн. судового збору. В задоволенні вимоги про стягнення 25 803,72 грн. штрафу відмовлено.

Рішення суду в частині задоволення позову мотивоване тим, що оскільки лісопродукція у передбачений договором строк Відповідачем позивачу не поставлена, то позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 70695,12 грн. на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України є правомірними, обґрунтованими. Дії Відповідача щодо часткової сплати суми основного боргу, підписання керівниками ОСОБА_3 взаємо звірки, у якому зафіксовано суму заборгованості відповідача перед позивачем (у т.ч. і по договору, який є підставою заявлених позовних вимог), свідчать про визнання ним свого боргу, ці дії вчинені в межах строку позовної давності, вони переривають перебіг позовної давності. Відтак, стосовно вимоги Позивача про стягнення на його користь з Відповідача коштів в сумі 70 695,12 грн. строк позовної давності не пропущений.

Рішення суду в частині відмови в позові мотивоване тим, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. У претензії від 02 грудня 2013 року, у випадку непоставки до 20 грудня 2013 року лісопродукції, позивач вимагав повернення попередньої оплати в сумі 70695,12 грн. (тобто, з 20 грудня 2013 року відмовлявся від прийняття виконання). Таким чином, з 20.12.2013 зобов'язання відповідача з поставки продукції є припиненим з одночасним виникненням обов'язку з повернення коштів попередньої оплати. З огляду на наведене, з вказаної дати не можуть нараховуватися санкції, що тривають у часі за нездійснення поставки після 20.12.2013р., враховуючи, що позивач просив про стягнення таких з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати в частині задоволення позову і прийняти нове, яким у цій частині у позові відмовити, мотивуючи це тим, що позивач пропустив строки позовної давності за даними позовними вимогами, а відтак, у позові слід відмовити.

В судове засідання позивач не забезпечив явки свого уповноваженого представника, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник позивача просив відкласти розгляд справи у звязку з неможливістю явки в судове засідання.

Апеляційний господарський суд, враховуючи те, що явка представників сторін не визнавалася обовязковою, що участь представників сторін в судовому засіданні є правом, а не обовязком, позивач має право обрати іншого представника в разі неможливості участі уповноваженого представника, та відсутність інших процесуальних перешкод для розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів без участі представника позивача.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника відповідача (скаржника), колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою заявлених вимог про стягнення з відповідача суми коштів 70695,12 грн., перерахованих як передоплата за поставку лісопродукції, стягнення штрафу в розмірі 25 803,72 грн., у звязку із невиконанням зобовязань з поставки лісопродукції, позивач зазначає Договір поставки №23/08/2012 від 23 серпня 2012 року.

Обґрунтовуючи суму основного боргу (70 695,12 грн.), яка заявлена до стягнення, позивач також посилається на обставини, які мали місце між ним і відповідачем при вчиненні господарської операції з поставки відповідачем позивачу товару вартістю 37340,88 грн. по попередньо перерахованих позивачем коштах в сумі 37 000,00 грн. по Договору поставки №19/04/12 від 19.04.2012р. і стверджує, що він (позивач) заборгував відповідачу кошти в сумі 340,88 грн., на яку при розрахунку основного боргу (суми попередньої оплати) позивач зменшує суму основного боргу (суму передоплати), яка заявлена ним до стягнення у даній справі, у звязку із невиконанням відповідачем зобовязань з поставки товару за Договором поставки №23/08/2012 від 23 серпня 2012 року.

Встановлено, що до укладення Договору №23/08/2012 від 23 серпня 2012 року, який є підставою заявлених позивачем вимог у даній справі, а саме 19 квітня 2012 року, між ТзОВ Ель Брус (Покупець) та ТзОВ Сколівський КБМ (Продавець) укладено Договір №19/04/12, за умовами в п.1.1 якого Продавець зобовязується поставити, а Покупець прийняти і оплатити Товар, відомості про який (назва, кількість, розміри, ціна у грн. з ПДВ за 1 м.куб., вартість) зазначено в цьому ж пункті Договору .

Позивач перерахував Відповідачу оплату за пиломатеріали на загальну суму 37 000,00 грн., а саме по платіжних дорученнях: №245 від 26.06.2012р. в сумі 25000,00 грн.; №245 від 27.06.2012р. в сумі 12000,00 грн. По накладній № 5 від 18 травня 2013 року Продавець (відповідач) на виконання Договору від 19.04.2012 року відвантажив Покупцю (позивачу) пиломатеріали на загальну суму 37 340,88 грн.

Судом першої інстанції встановлено те, що по накладній №5 від 18 травня 2013 року товар був поставлений відповідачем саме на виконання зобовязань за Договором №19/04/12 від 19 квітня 2012 року підтвердив керівник ТзОВ Сколівського КБМ в судовому засіданні та у поясненні №115 від 12.04.2016р. ( вх.№16400/16 від 14.04.16р.), це підтверджується також документами, які разом із клопотанням (вх.№16429/16 від 14.04.16р.) позивач долучив до матеріалів справи. Серед долучених документів і копія податкової накладної, відомостями, у якій теж підтверджується здійснення господарської операції між сторонами з поставки товару (пиломатеріал обрізний) згідно Договору поставки №19/04/12.

Отже, позивач перерахував відповідачу по Договору від 19.04.2012 р. 37 000,00грн. передоплати за товар, відповідач поставив товар вартістю 37340,88 грн., відтак, заборгованість позивача перед відповідачем за Договором №19/04/12 від 19.04.2012р. станом на дату відвантаження товару склала 340,88 грн.

Судами встановлено, що Договір поставки №23/08/2012 від 23 серпня 2012 року, який є підставою заявлених позивачем у даній справі позовних вимог, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Ель Брус (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Сколівський КМБ (Постачальник), у відповідності до п.1.1 якого Постачальник зобовязується поставити партіями лісопродукцію, а Покупець зобовязується прийняти її та оплатити на умовах даного Договору.

Постачальник бере на себе зобовязання після підписання цього Договору передати Покупцеві визначену в п.1.1 цього Договору лісопродукцію, в обємах попередньо погоджених Сторонами, а Покупець бере на себе зобовязання прийняти лісопродукцію від Постачальника і здійснити за неї оплату в строки і порядку, що передбачені цим Договором (п.п.2.1, 2.2 Договору).

У п.3.2 Договору сторони обумовили, що поставка лісопродукції здійснюється транспортом Постачальника. Лісопродукція вважається прийнятою Покупцем по кількості, якості та асортименту під час приймання її на складі Продавця (с.Гребенів, вул.Шевченка,28) з підписанням товарно-транспортної накладної (п.3.4 Договору).

Ціна на кожну одиницю лісопродукції (1м.куб) буде визначатися при кожній відправці перехідними документами (накладною) з вказуванням кількості та ціни в залежності від якості лісопродукції (п.4.1 Договору).

У п.4.3 Договору сторонами узгоджено, що розрахунки між Покупцем і Постачальником за лісопродукцію проводяться на розрахунковий рахунок Постачальника не пізніше 5-ти днів з дня одержання Покупцем рахунку шляхом попередньої оплати.

У разі виникнення між сторонами зустрічних однорідних вимог сторони проводять їх зарахування за актом зарахування зустрічних вимог (п.4.4 Договору).

Відповідно до п.5.2 Договору, Постачальник зобовязується на протязі 5 робочих днів відвантажити оплачену продукцію. У випадку порушення термінів відвантаження, він платить штраф 0,1% від вартості затриманого вантажу за кожен день затримки.

Відповідно до п.5.3 Договору Постачальник зобовязується на протязі 5 робочих днів відвантажити оплачену продукцію.

У п.6.1 договору Сторони дійшли згоди про те, що даний Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобовязань.

На виконання умов договору №23/08/2012 від 23 серпня 2012 року, Покупець (ТзОВ Ель Брус) здійснив Постачальнику (ТзОВ Сколівський комбінат будівельних матеріалів) попередню оплату за лісопродукцію на загальну суму 82 000,00 грн. згідно платіжних доручень №288 від 23.08.2012р. в сумі 50 000,00 грн.; №294 від 12.09.2012 р. в сумі 20 000,00 грн.; №297 від 14.09.2012р. в сумі 12 000,00 грн. Цільовим призначенням коштів, перерахованих за переліченими платіжними дорученнями була оплата за товар, а підставою поставки товару договір №23/08/12 від 23.08.12р., що вбачається зі змісту записів у графах платіжних доручень призначення платежу.

Однак, в порушення умов п.5.2 Договору Постачальник (відповідач), отримавши від Покупця (позивача) попередню оплату за лісопродукцію в сумі 82 000,00 грн. не відвантажив останньому на протязі 5 (пять) робочих днів оплачену продукцію згідно п.4.3 Договору №23/08/2012. У свою чергу, Постачальник (Відповідач) частково повернув Покупцю (Позивачу) кошти в сумі 10 964,00 грн., згідно наступних прибуткових касових ордерів: №75 від 29.04.2013р. в сумі 4964 грн.; №76 від 30.04.2013р. в сумі 6000,00 грн.

Актом звірки взаємних розрахунків від 05 лютого 2013 року Сторони підтвердили перерахування ТзОВ Ель Брус в користь ТзОВ Сколівський комбінат будівельних матеріалів на виконання умов Договорів поставок від 19.04.2012р. та від 23.08.2012 р. грошових коштів в загальній сумі 119 000,00 грн. Сальдо на користь ТзОВ Ель Брус виведено в сумі 119 000,00 грн. ОСОБА_3 звірки взаємних розрахунків підписаний директором ТзОВ Ель Брус ОСОБА_4, директором ТзОВ Сколівський КБМ ОСОБА_5 та завірений гербовими печатками Постачальника і Покупця (юридичних осіб).

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за непоставлену лісопродукцію становить 70 695 грн. 12 коп., яка розрахована позивачем наступним чином: 70 695,12 грн. = 119 000,00 грн. (37 340,88 грн. + 10 964,00 грн.), що є предметом позову.

Відтак, господарський суд розглядає справу в межах заявлених вимог згідно положень процесуального законодавства.

Крім цього, відповідно до п.5.2 Договору №23/08/2012, за порушення термінів відвантаження продукції, позивач нарахував відповідачу за період з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року штраф у розмірі 25 803,72 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 02 грудня 2013 року, у якій вимагав виконати постачальником умови Договору №23/08/2012 від 23.08.2012 року щодо поставки лісопродукції до 20 грудня 2013 року, або повернути сплачену суму передоплати ТОВ Ель Брус в сумі 70 695,12 грн. Позивач попереджував відповідача про те, що у випадку невиконання його вимог згідно претензії, звертатиметься з позовом до господарського суду.

Факт отримання зазначеної претензії Позивача Відповідач підтвердив.

Договір, згідно ст.629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, у строк, встановлений цим договором, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Так, між Позивачем та Відповідачем склалися господарські відносини на підставі Договору поставки лісопродукції №23/08/2012 від 23.08.2012 року, що є підставою даного позову.

Як встановлено, на виконання умов договору №23/08/2012 від 23 серпня 2012 року, Покупець (ТзОВ Ель Брус) здійснив Постачальнику (ТзОВ Сколівський комбінат будівельних матеріалів) попередню оплату за лісопродукцію на загальну суму 82 000,00 грн. В порушення умов п.5.2 Договору Постачальник (відповідач), отримавши від Покупця (позивача) попередню оплату за лісопродукцію в сумі 82 000,00 грн. не відвантажив останньому на протязі 5 робочих днів оплачену продукцію. Однак, Постачальник (Відповідач) частково повернув Покупцю (Позивачу) кошти в сумі 10 964,00 грн., згідно наступних прибуткових касових ордерів: №75 від 29.04.2013р. в сумі 4964 грн.; №76 від 30.04.2013р. в сумі 6000,00 грн.

Відповідач у поясненні (вх.№16400/16 від 14.04.16р.) підтверджує , що відповідно до касових ордерів №75 від 29.04.2013 р. та №76 від 30.04.2013р. Позивач прийняв від Відповідача готівкові кошти в сумі 10964,0 грн.

Матеріалами у справі підтверджується, що кошти в сумі 10 964 грн. поступили позивачу як частково повернута Відповідачем сума з попередньо перерахованих Позивачем коштів за лісопродукцію в сумі 82000,00 грн. за Договором поставки № 23/08/2012 від 23.08.2012р. Адже, поставку пиломатеріалів вартістю 37340,88 грн. по накладній №5 від 18 травня 2013 року Відповідач здійснив на виконання зобовязань за Договором поставки №19/04/12 від 19 квітня 2012 року на отриману від Позивача суму передоплати 37000,00 грн., що ним не заперечується та підтверджується матеріалами справи. Доказів того, що між сторонами мали місце інші господарські операції по поставці товару за Договорами №19/04/12 від 19 квітня 2012 року та №23/08/2012 від 23.08.2012 року, були господарські операції по інших (окрім перелічених) договорах, чи що існувала заборгованість коштів Відповідача перед Позивачем тощо, суду не надано, хоча про необхідність надання таких доказів суду (у випадку їх наявності) суд першої інстанції зазначав, зокрема, в ухвалі від 04.04.2016 р.

Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Мінфіну від 24.05.1999 р №88 із наступними змінами та доповненнями), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з п.2.13 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, повязаної з відпустом (витрачанням), придбанням товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна.

Керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів.

Згідно із ч.1 ст.96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Щодо посилання Відповідача на перевірку неправомірної діяльності колишнього керівника ТзОВ Сколівський комбінат будівельних матеріалів, то таке посилання не є підставою для звільнення Відповідача від виконання зобовязань за Договором №23/08/2012 від 23.08.2013р., як і не є підставою для неповернення позивачу отриманих коштів попередньої оплати, у звязку із не поставкою лісопродукції.

Відповідно до ч.3 ст.612 Цивільного кодексу України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання зобовязання.

Статтею 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, що отримав суму попередньої оплати, не передав товар у встановлений термін, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати.

Як зазначено вище, частиною другою статті 693 ЦК України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або предявити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитись від прийняття виконання).

Аналіз зазначеної правової норми свідчить про те, що право покупця вимагати повернення суми попередньої оплати за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання; це право, як і право вимагати передачі оплаченого товару (на його розсуд), виникає у покупця одночасно зі спливом встановленого договором строку передачі товару.

При цьому право покупця звернутись до суду з вимогою про повернення сплаченої ним суми попередньої оплати не може бути обмежено через відсутність його попереднього звернення до продавця з такою вимогою, оскільки фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ч.2 ст.124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України, викладеній в рішенні від 09.07.2002р. № 15-рп/2002. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року по справі №43/308-10.

Враховуючи, що відповідачем не здійснено поставку товару на суму здійсненої попередньої оплати, а тому позивач (покупець) в силу закону має право на повернення зазначеної суми, у звязку з невиконанням постачальником своїх зобовязань щодо поставки оплаченого товару.

З огляду на вищевикладені обставини, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 70 695,12 грн. на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України є правомірними, обґрунтованими.

Відповідач у поданій заяві просив застосувати до вимог позивача, заявлених до стягнення строк позовної давності та з цих підставі відмовити Позивачу в позові повністю.

Разом з цим, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд з'ясовує та зазначає в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.ст. 260, 261 ЦК України). Згідно з ч.2, 3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом пункту 4.3 Договору поставки лісопродукції №23/08/2012 від 23.08.2012 року розрахунки між Покупцем і Постачальником за лісопродукцію проводяться на розрахунковий рахунок Постачальника не пізніше 5-ти днів з дня одержання Покупцем рахунку шляхом попередньої оплати. Пунктом 5.2 цього Договору встановлено, що Постачальник зобовязується на протязі 5-ти робочих днів відвантажити оплачену продукцію.

Позивачем було здійснено Відповідачу попередню оплату згідно платіжних доручень на загальну суму 82 000,00 грн.:

· №288 від 23.08.2012р. в сумі 50 000,00 грн.;

· №294 від 12.09.2012 р. в сумі 20 000,00 грн.;

· №297 від 14.09.2012р. в сумі 12 000,00 грн.

Отже, відповідач був зобовязаний відвантажити Позивачу оплачену лісопродукцію: по першій оплаті включно по 30.08.2012 р., що не виконав, відповідно з 31.08.2012р. має місце прострочка виконання відповідачем зобовязання з поставки продукції і саме з цієї дати Позивачу про такі обставини стало відомо; по другій оплаті - по 19.09.2012р. включно, з 20.09.2012 р. має місце прострочка виконання відповідачем зобовязання з поставки продукції; по третій оплаті - по 21.09.2012 року включно, з 22.09.2012 року має місце прострочка виконання зобовязання з поставки продукції.

Таким чином, загальна позовна давність в три роки повинна обчислюватись з моменту настання строку відвантаження Постачальником оплаченої лісопродукції за кожним окремим платежем, а саме, згідно платежу від 23.08.2012р. початок обчислення позовної давності - 31 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року, згідно платежу від 12.09.2012р. з 20 вересня 2012 року по 20 вересня 2015 року, згідно платежу від 14.09.2012 року з 22 вересня 2012р. по 22 вересня 2015 року.

Згідно частин 1,3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності , до нового строку не зараховується.

Як розяснив пленум Вищого господарського суду України у п.4.4 Постанови від 29 травня 2013р. №10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів, правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. У дослідженні обставин, повязаних із вчиненням зобовязаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановити, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, : -підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; -часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Матеріалами справи підтверджується, що Постачальник (ТзОВ Сколівський комбінат будівельних матеріалів) частково повернув Покупцю (ТзОВ Ель Брус) сплачені ним кошти, у звязку із непоставкою лісопродукції за Договором, а саме на загальну суму 10 964,00 грн. згідно прибуткових касових ордерів: №75 від 29.04.2013р. в сумі 4964 грн.; №76 від 30.04.2013 р. в сумі 6 000,00 грн.

Крім того, ОСОБА_3 взаємних розрахунків від 05 лютого 2013 року Сторони підтвердили перерахування ТзОВ Ель Брус в користь ТзОВ Сколівський комбінат будівельних матеріалів на виконання умов Договорів поставок від 19.04.2012р та від 23.08.2012р. грошових коштів в загальній сумі 119000,00 грн. Станом на дату проведення взаємозвірки (05.02.2013р.) сальдо в сумі 119 000,00 грн. виведено на користь ТзОВ Ель Брус. Акт містить відомості про платіжні доручення, по яких Позивач перерахував Відповідачу кошти попередньої оплати за товар (лісопродукцію) на виконання зобовязань за Договорами поставки №19/04/12 від 19.04.12р. та №23/08/12 від 23.08.12р.

Отже, дії Відповідача щодо часткової сплати (повернення) суми основного боргу, підписання керівниками ОСОБА_3 взаємо звірки, у якому зафіксовано суму заборгованості відповідача перед позивачем (у т.ч. і по договору, який є підставою заявлених позовних вимог), свідчать про визнання ним свого боргу, ці дії вчинені в межах строку позовної давності, вони переривають перебіг позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відтак, зважаючи на вищенаведене, а також враховуючи, що з позовною заявою Позивач звернувся до господарського суду Львівської області 02.02.2016 року ( дата на відбитку поштового штемпеля на конверті, у якому до суду поступили позовні матеріали), апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що стосовно вимоги Позивача про стягнення на його користь з Відповідача коштів в сумі 70 695,12 грн. строк позовної давності не пропущений.

Щодо позовної вимоги Позивача про стягнення на його користь з Відповідача 25 803,72 грн. штрафу, нарахованого відповідно до п.5.2 Договору поставки лісопродукції №23/08/2012 від 23.08.2013 року, то слід зазначити наступне.

У Заяві від 14.04.2016р. (вх.№16534/16 від 14.04.16), у звязку із поданням заяви про зменшення позовних вимог, Позивач підтвердив, що штраф в розмірі 25 803,72 грн. ним нарахований по Договору №23/08/2012 від 23.08.2012р. за 365 днів, а саме, з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Як встановлено, строки виконання обов'язку Постачальника передати лісопродукцію Покупцю встановлені пунктом 5.3 Договору №23/08/2012 від 23.08.2012р. Виходячи із матеріалів справи Постачальник повинен був передати Покупцю лісопродукцію у наступні строки: з 24.08.2012р. по 30.08.2012р. ; з 13.09.2012р. по 19.09.2012р.; з 17.09.2012р. по 21.09.2012р. Однак, у встановлені Договором строки відповідач поставки лісопродукції не здійснив.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині поставки товару, позивачем заявлено до стягнення штраф, відповідно до п.5.2 Договору.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

У претензії від 02 грудня 2013 року, у випадку непоставки до 20 грудня 2013 року лісопродукції, позивач вимагав повернення попередньої оплати в сумі 70695,12 грн. (тобто, з 20 грудня 2013 року відмовлявся від прийняття виконання).

Таким чином, з 20.12.2013 зобов'язання відповідача з поставки продукції є припиненим з одночасним виникненням обов'язку з повернення коштів попередньої оплати, чого стосується предмет даного позову.

З огляду на наведене, з вказаної дати не можуть нараховуватися санкції, що тривають у часі за нездійснення поставки після 20.12.2013р.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 25 803,72 грн. задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволенні заявленої позивачем вимоги про стягнення штрафу в розмірі 25803,72 грн., нарахованого за період з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року, слід відмовити за безпідставністю, то відсутні підстави для застосування строків позовної давності за поданою відповідачем заявою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд першої інстанції взяв до уваги всі істотні доводи та заперечення обох сторін та надав їм правильну оцінку.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 19.04.2016 року у справі № 914/309/16 - залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сколівський комбінат будівельних матеріалів № 131 від 27.05.16 року без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 11.07.2016 р.

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Судді Кравчук Н.М.

ОСОБА_1