РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2016Справа №910/10259/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 271 000, 00 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - Власюк Д.В. (довіреність № 30-12/84 від 30.12.2015);

від відповідача - не з'явилися,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) про стягнення 271 000, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач та відповідач у грудні 2013 року попередньо домовились укласти договір поставки канцтоварів та почали переговори щодо асортименту, строків та ціни поставки. Як зазначає позивач, не дочекавшись закінчення переговорів, відповідач надав позивачеві рахунки-фактури від 10.12.2013 № б/н на суму 86 000, 00 грн та від 30.01.2014 № б/н на суму 185 000, 00 грн, на підставі яких позивач перерахував відповідачу грошові кошти на загальну суму 271 000, 00 грн, проте, відповідач товар, оплачений позивачем не поставив. На думку позивача, сторонами так і не було досягнуто згоди щодо укладення вищевказаного договору, а тому позивач вважає, що відповідач безпідставно отримав від позивача грошові кошти в сумі 271 000, 00, які останній просить суд стягнути з відповідача на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України..

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2016 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 22.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2016 розгляд справи відкладено на 11.07.2016.

06.07.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зміну підстав позову відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 271 000, 00 грн, перераховані відповідачу в якості попередньої оплати.

Суд дослідивши вказану заяву, зазначає таке.

У позовній заяві позивач посилається на те, що договір поставки канцтоварів є неукладеним та просить суд стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти, а у заяві про зміну підстав позову зазначає, що договір поставки канцтоварів був укладений та просить суд стягнути з відповідача попередню оплату на підставі вищевказаного договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Як вбачається зі змісту заяви про зміну підстав позову, поданої до суду, позивач просить суд змінити одночасно предмет позову та його підстави, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні вказаної заяви з вищевикладених підстав.

Крім того, як вбачається з протоколу судового засідання від 22.06.2016 у справі № 910/10259/16 суд 22.06.2016 перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 11.07.2016 з'явився та надав суду додаткові пояснення по суті спору.

Суд відзначає, що ухвали, винесені судом у даній справі, надсилалися, зокрема, відповідачеві на його адресу місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Більш того, уповноваженою особою відповідача завчасно отримано засвідчені копії ухвал у даній справі, що підтверджується рекомендованими повідомленням поштового зв'язку про вручення поштового відправлення, які містяться у матеріалах даної справи. Враховуючи наведене, відповідно до приписів, передбачених ч. 1 ст. 64 ГПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений про дату, час і місце розгляду даної справи належним чином. Однак, відповідач в жодне судове засідання свого повноважного представника не направив, обґрунтованих письмових пояснень з цього приводу до суду не подав, правом, наданим ст. 59 ГПК України, не скористався, відзив на позов до суду не подав, а тому відповідно до положень ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 11.07.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважного представника позивача, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

На виконання усних домовленостей, досягнутих між державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (далі по тексту - позивач, покупець), та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, постачальник), з поставки канцтоварів, останнім виставлено позивачеві рахунки від 10.12.2013 № б/н на суму 86 000, 00 грн та від 30.01.2014 № б/н на суму 185 000, 00 грн на оплату товару, а всього на суму 271 000, 00 грн (засвідчені копії вказаних рахунків наявні в матеріалах справи, а оригінали оглянуто судом у судовому засідані).

Позивач, виконуючи свої грошові зобов'язання, здійснив на користь відповідача повну оплату товару, що підтверджується платіжними дорученнями від 10.12.2013 № 406814 на суму 86 000, 00 грн та від 30.01.2014 № 1051 на суму 185 000, 00 грн, а всього на суму 271 000, 00 грн (засвідчені копії вказаних розрахункових документів наявні в матеріалах справи, а оригінали оглянуто судом у судовому засідані).

Спір між сторонами у даній справі виник, як вважає позивач, внаслідок отримання відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 271 000, 00 грн без достатніх правових підстав, а саме без укладеного договору.

З огляду на викладені вище обставини та наявні у матеріалах даної справи докази, суд зазначає таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Факт виставлення відповідачем рахунку на оплату товару та оплати його позивачем свідчить про виникнення між сторонами спору договірних правовідносин з поставки товару, відтак, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору поставки є предмет та ціна, які узгоджені сторонами спору у названих документах.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК).

Підсумовуючи сукупність встановлених судом фактичних обставин, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, та враховуючи норми права, суд дійшов до таких висновків.

Грошові кошти у розмірі 271 000, 00 грн отримано відповідачем на підставі рахунків від 10.12.2013 № б/н на суму 86 000, 00 грн та від 30.01.2014 № б/н на суму 185 000, 00 грн, які, у свою чергу, відповідно до вимог законодавства, є спрощеною формою договору поставки.

Водночас, відповідно до ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Аналіз змісту статей 1212, 1213 ЦК України вказує на те, що положення цих норм права не можуть застосовуватися до правовідносин, які врегульовуються договором.

Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 ЦК України. Така позиція суду узгоджена з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24.09.2016 у справі № 6-122 цс 14.

Таким чином, правила, встановлені ст. 1212 ЦК України, до спірних правовідносин сторін в частині стягнення 271 000, 00 грн застосуванню не підлягають, оскільки ці грошові кошти набуто відповідачем на правовій підставі у вигляді рахунків від 10.12.2013 № б/н та від 30.01.2014 № б/н. При цьому суд відзначає, що позивачем не доведено і документально не підтверджено того факту, що вказана сума набута відповідачем за позадоговірними відносинами.

Отже, позов державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 271 000, 00 грн як безпідставно набутого майна задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19 липня 2016 року.

Cуддя Я.А. Карабань