ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р.Справа № 922/1878/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків
до ТОВ "Промліт", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивач - ОСОБА_1, за дов. № 65 від 22 квітня 2016 року

відповідач - ОСОБА_2, за дов. № 02-01/07/16 від 02.07.2016 року

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Промліт", про стягнення основної заборгованості у розмірі 14 355,39 грн., пені у розмірі 1 497,21 грн.; штрафу у розмірі 1 146,40 грн. Також позивач просить суд відстрочити позивачу сплату судового збору за подання даної позовної заяви та покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 3153-Н від 30 березня 2012 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13 червня 2016 року задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, відстрочено йому сплату судового збору до прийняття рішення по справі, позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/1878/16 та призначено її до слухання у судовому засіданні на 04 липня 2016 року.

02 липня 2016 року через канцелярію суду від позивача супровідним листом (вх. № 21511 від 02 липня 2016 року) надійшов пакет документів, дані документи судом долучено до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 04 липня 2016 року представники сторін з'явилися. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги визнав в повному обсязі та заявив усне клопотання про розстрочення виконання рішення суду шляхом сплати 4 249,75 грн. протягом 4 місяців.

В судовому засіданні 04 липня 2016 року представник позивача та представник відповідача не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

30 березня 2012 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди № 5154-Н.

Відповідно до п. 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: частина нежитлового приміщення (інв. № 635) на першому поверсі триповерхової будівлі механо-збирального цеху (реєстровий № 08248877.81.ААААЕД980), загальною площею 333,0 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Залютинська, 6 (майно), що знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківський механічний завод" (балансоутримувач), вартість якого визначено згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на "19" грудня 2011 року і становить 339 000,00 грн.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди. Орендоване майно залишається на балансі підприємства із зазначенням, що це майно передано в оренду, та зараховується на позабалансовий рахунок Орендаря із зазначенням, що це майно є орендованим). Передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про незалежну оцінку. Звіт про незалежну оцінку затверджений Наказом від 01.02.2012р. № 216-П (п.п. 2.1, 2.3, 2.4 договору).

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786, зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 961 від 14.09.2011р. (Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - лютий 2012р. - 4 262,98 грн. (додаток № 2). Орендна плата за перший місяць оренди - березень 2012р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за березень 2012р.Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу щомісячно, до 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики, у співвідношенні: безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами - у розмірі 70%; на рахунок, визначений балансоутримувачем - у розмірі 30% (п.п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.6 договору).

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 7% від суми заборгованості (п.п. 3.7, 3.8 договору).

Орендар зобов'язується, зокрема, використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору. Своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату (п.п. 5.1, 5.3 договору).

Відповідно до п.п. 10.1, 10.3 договору, цей договір укладено строком на 2 (два) роки та 11 (одинадцять) місяців, що діє з 30 березня 2012 року до 28 лютого 2015 року. Зміна до умов цього договору або його розірвання допускається за взаємною згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за актом приймання-передачі від 2012 року передав відповідачеві майно за договором (акт підписано та скріплено печатками позивача та відповідача, арк. спр. 14) та протягом всього терміну дії договору оренди № 5154-Н від 30.03.2012 року належним чином виконував взяті на себе зобов'язання.

08 грудня 2015 року між сторонами було укладено угоду про розірвання договору оренди № 5154-Н від 30 березня 2012 року, відповідно до вказаної угоди, сторони погодили договір оренди № 5154-Н від 30 березня 2012 року вважати розірваним 10 вересня 2015 року.

Як стверджує позивач у позовній заяві, в порушення умов спірного договору, відповідач не сплачував орендну плату на користь позивача, в зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість з орендної плати перед позивачем за період з травня 2015 року по вересень 2015 року і складає 14 355,39 грн., що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Окрім того, суд відзначає, що на вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 р. із наступними змінами та доповненнями, відповідно до ч. 1 ст. 2 якого, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з вимогами частин 1, 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

За приписами ст. 19 цього Закону орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Зважаючи на вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що представником відповідача під час судового засідання 04 липня 2016 року позовні вимоги були визнані в повному обсязі, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 14 355,39 грн. за договором оренди № 5154-Н від 30 березня 2012 року за період з травня 2015 року по вересень 2015 року нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 497,21 грн. (за період з 13 травня по 10 вересня 2015 року) та штрафу у розмірі 1 146,40 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, невиконання зобов'язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), визнається згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання, в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктами 3.7, 3.8 договору оренди № 5154-Н від 30 березня 2012 року сторонами передбачено відповідальність у вигляді пені та штрафу за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був наданий обґрунтований розрахунок пені та штрафу відповідно до якого сума пені складає 1 497,21 грн., штрафу 1 146,40 грн. Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені та штрафу враховуючи п. 3.7, 3.8 спірного договору та приписи ст. 232 ГК України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення 1 497,21 грн. та штрафу у розмірі 1 146,40 грн. підлягають задоволенню.

Разом з тим, розглянувши усне клопотання представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду шляхом сплати 4 249,75 грн. протягом чотирьох місяців, мотивоване тяжким матеріальним становищем підприємства відповідача, з огляду на приписи п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України та з урахуванням того факту, що представник позивача під час судового засідання 04 липня 2016 року не заперечував проти задоволення вказаного клопотання, суд приходить до висновку про задоволення усного клопотання представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду шляхом сплати протягом чотирьох місяців боргу у сумі 16 999,00 грн. (яка складається з: заборгованості по орендній платі у розмірі 14 355,39 грн., пені у розмірі 1 497,21 грн., штрафу у розмір 1 146,40 грн.) за наступним графіком: до 31.07.2016 року - 4 249,75 грн.; до 31.08.2016 року - 4 249,75 грн.; до 30 вересня 2016 року - 4 249,75 грн.; до 31 жовтня 2016 року - 4 249,75 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керуючись ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої витрати по сплаті судового збору у даній справі в розмірі 1 378,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546-551, 610, 611, 629, 759, 762 Цивільного кодексу України, ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 75, 82, п. 6 ч. 1 ст. 83,ст.ст. 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промліт" (61177, м. Харків, вул. Залютинська, буд. 6, ) на корись Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61024, м. Харків, вул. Гуданова, 18, ) 14 355,39 грн. основної заборгованості, 1 497,21 грн. пені, 1 146,40 грн. штрафу.

Розстрочити виконання рішення суду шляхом сплати 16 999,00 грн. протягом чотирьох місяців за графіком:

- до 31.07.2016 року - 4 249,75 грн.;

- до 31.08.2016 року - 4 249,75 грн.;

- до 30 вересня 2016 року - 4 249,75 грн.;

- до 31 жовтня 2016 року - 4 249,75 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промліт" (61177, м. Харків, вул. Залютинська, буд. 6, ) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 1 378,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 08.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/1878/16