ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року Справа № 903/1106/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової Т.В.(доповідач),
суддівКравчука Г.А., Корсака В.А.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 05.04.16
у справі№903/1106/15 Господарського суду Волинської області
за позовомПриватного підприємства "Айслаг"
доДочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"
простягнення 1 429 194,16 грн
Ухвалою Вищого господарського суду України від 15.06.16, ухваленою у складі колегії суддів: Добролюбова Т.В. - головуючий, Гоголь Т.Г., Бакуліної С.В., розгляд касаційної скарги Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" призначено на 07.07.16. Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 04.07.16 №08.03-04/2474 у зв'язку з відпусткою суддів Гоголь Т.Г. і Бакуліна С.В., призначено автоматичну зміну складу суддів, за наслідками якої визначено склад колегії суддів: Добролюбова Т.В. - головуючий, Кравчук Г.А., Корсак В.А.

У судовому засіданні взяв участь представник від позивача - Процак В.І. - за дов. від 01.03.16. Представники відповідача у судове засідання не з'явилися, хоча належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

Приватним підприємством "Айслаг" у жовтні 2015 року заявлений позов до дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 1 429 194, 16 грн, з яких 802 678, 60 грн - 60% річних і 626 515, 56 грн - інфляційних втрат за прострочення виконання рішення з іншої справи №903/796/14 у період з 15.10.14 до 30.09.15, яке набрало законної сили. Позовні вимоги мотивовані приписами статті 625 Цивільного кодексу України, пунктом 8.3 договору поставки від 10.10.08 №267/48 та додаткової угоди від 27.03.13 №3.

Рішенням господарського суду Волинської області від 23.02.16 ухваленим суддею Сур'як О.Г., позов задоволено. Суд визнав, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконане в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому суд керувався приписами статей 11, 625, 626 Цивільного кодексу України, статей 173, 193 Господарського кодексу України.

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії: Головуючого судді - Коломис В.В., суддів: Огороднік К.М., Тимошенко О.М., постановою від 05.04.16, перевірене рішення місцевого суду залишив без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Рівненський апеляційний господарський суд у названому складі суду додатковою постановою від 05.04.16 стягнув з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги" до Державного бюджету України судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 23 581,70 грн.

Дочірнє підприємство "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову у справі скасувати та відмовити в задоволенні позовну. Свої вимоги скаржник обґрунтовує порушенням місцевим судом статей 4-3, 4-7, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України, оскільки прийняття рішення за відсутності представника відповідача не дало останньому в повній мірі скористатись правами наданими йому приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України. Також скаржник вважає, що суди порушили статті 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки залишили поза увагою ту обставину, що додаткова угода від 27.03.13, якою сторонами було змінено пункт 8.3 договору поставки щодо нарахування 60% річних за прострочення оплати вартості товару, є недійсною, оскільки підписана з його боку під впливом обману.

Поряд з цим, скаржником заявлено клопотання про відкладення і продовження строку розгляду скарги у зв'язку із занятістю представників Підприємства і тим, що в Вищому господарському суді України розглядається справа №903/1197/15, результати розгляду якої можуть мати преюдиціальне значення при вирішенні даної. Указане клопотання судом відхилено ураховуючи строки розгляду справи передбачені приписами Господарського процесуального кодексу України і те, що явка представників сторін у судове засідання 07.07.16 обов'язковою судом не визнавалась. Окрім того, відповідно до інформації Діловодства спеціалізованого суду ухвалою Вищого господарського суду України від 18.05.16 касаційна скарга Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.16 зі справи №903/1197/15 повернута скаржникові без розгляду на підставі пункту 4 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вимог ухвали Вищого господарського суду України від 15.06.16, скаржником надано платіжне доручення від 23.06.16 про сплату ним судового збору у розмірі 25 725,50 грн.

Від Приватного підприємства "Айслаг" судом отримано відзив на касаційну скаргу у якому Підприємство просить у задоволенні касаційної скарги відмовити з мотивів викладених у оскаржуваних судових актах. Підприємство зазначає, що у іншій справі №903/1197/15 господарськими судами відмовлено у визнання недійсними додаткових угод від 27.03.13 №3 і від 10.10.08 №267/48.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В., та заперечення на касаційну скаргу представника позивача, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування обома господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає таке.

При розгляді даної справи по суті спору судами обох інстанцій установлено, що між Дочірнім підприємством "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - покупцем і Приватним підприємством "Айслаг" - постачальником 10.10.08 укладений договір поставки №267/48 за умовами пункту 1 якого постачальник зобов'язався поставити (та передати або передати зі свого складу покупцю у власність) нафтопродукти, в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, які підписуються представниками сторін договору, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Відповідно до пунктів 7.1-7.2 договору поставки, останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.03.14. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, що лишились невиконаними. Згідно з пунктом 11.1. договору умови договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням відповідних документів у двох примірниках, які матимуть однакову юридичну силу, якщо інше не передбачено цими змінами. Поряд з цим, між сторонами 27.03.13 підписана Додаткова угода №03 про зміну умов договору поставки від 10.10.08 №267/48, якою сторони змінили пункт 8.3. договору, виклавши його в наступній редакції: покупець, у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 60% річних від простроченої суми. Сторони дійшли згоди виключити з договору поставки пункти 8.4., 8.5. Додатковою угодою від 28.11.13 сторони змінили пункт 7.1 договору поставки, виклавши його в наступній редакції: даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.03.16.

Рішенням господарського суду Волинської області від 14.10.14 у (іншій) справі №903/796/14 позов Приватного підприємства "Айслаг" до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 2 555 313,58 грн задоволено частково. Присуджено до стягнення з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Приватного підприємства "Айслаг" 2 532 907, 12 грн, в тому числі 1 391 157,11 грн - основного боргу, 1 119 343,55 грн 55 - 60% річних, 22 406,46 грн - пені та 51 106, 27 грн - судового збору. В стягненні 22 406,46 грн пені відмовлено. При цьому, вищевказаним рішенням суду установлено факт неналежного виконання Дочірнім підприємством "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару за договором поставки від 10.10.08 №267/48. На виконання вказаного рішення Господарським судом Волинської області видано наказ від 18.12.14 №903/796/14-1. Постановою державного виконавця ВДВС від 11.09.15 відкрито виконавче провадження №48697172. Постановою від 05.10.15 приєднано виконавче провадження №48697172 до зведеного виконавчого провадження №41392281. Як встановлено судами обох інстанцій, на день подання позову заборгованість з основного боргу у розмірі 1 391 157,11 грн відповідачем не погашена.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. За приписами частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи. Судами попередніх інстанцій установлено, що Рішенням господарського суду Волинської області від 14.10.14 у (іншій) справі №903/796/14, яке набрало законної сили, присуджено до стягнення з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Приватного підприємства "Айслаг" 2 532 907, 12 грн, в тому числі 1 391 157,11 грн - основного боргу, 1 119 343,55 грн 55 - 60% річних, 22 406,46 грн - пені. Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Главою 50 Цивільного кодексу України унормовано підстави припинення зобов'язань, приписами статей 598-609 якої припинення зобов'язання шляхом прийняття судового рішення не передбачено. Зокрема стаття 599 цього Кодексу унормовує, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Отже саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, основна заборгованість відповідача перед позивачем за рішенням господарського суду Волинської області від 14.10.14 року у справі №903/796/14 не була сплачена на момент подачі позову, тобто прострочення виконання зобов'язання з боку відповідача має місце, суди обох інстанцій правомірно задовольнили позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 802 678, 60 грн - 60% річних передбачених пунктом 8.3 договору від 10.10.08 №267/48 та 626 515,56 грн - інфляційних втрат за період з 15.10.14 до 30.09.15, здійснивши перевірку порядку їх нарахувань.

Доводи касаційної скарги не знайшли підтвердження матеріалами справи тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. Зокрема, посилання скаржника на те, що пункт 8.3 договору поставки у редакції додаткової угоди від 27.03.13 при розгляді даного спору мав бути визнаний судами недійсним як укладений під впливом обману спростовується тим, що, як установив апеляційний господарський суд у даній справі, рішенням господарського суду Волинської області від 21.12.15 року у іншій справі №903/1197/15, яке набрало законної сили, в позові Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Приватного підприємства "Айслаг" про визнання недійсними додаткових угод №3 від 27.03.13 та від 28.11.13 до договору поставки №267/48 від 10.10.08 відмовлено. Тобто доводи про недійсність угоди з додатковими угодами у справах №903/1197/15 і №903/796/14 вже розглядалися. Доводу скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права надавалась оцінка апеляційним господарським судом і він мотивовано судом відхилений. Суд законно визнав, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Поряд з цим, з матеріалів справи убачається, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 06.10.15 розгляд справи призначено на 03.11.15. Ухвалою суду від 03.11.15 відкладено розгляд справи на 17.11.15 за клопотанням відповідача. Ухвалою від 17.11.15 суд, задовольнивши клопотання відповідача, зупинив провадження у справі до вирішення справи №903/1197/15. Господарський суд Волинської області ухвалою від 08.02.16 поновив провадження у справі та призначив розгляд спору на 23.02.16. Відтак посилання скаржника на порушення його прав, передбачених статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, суд визнає безпідставними. Поряд з цим відхиляючи указаний довід, апеляційною інстанцією було ураховано і те, що відповідач про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином і явка сторін не визнавалася обов'язковою. Ураховуючи строки вирішення спору в суді першої інстанції згідно приписів статті 69 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція погоджується, що місцевий господарський суд законно визнав відсутніми правові підстави для відкладення розгляду справи та, відповідно, вирішив даний спір за наявними матеріалами справи без участі представників сторін. З огляду на те, що судами обох інстанцій вірно застосовані норми матеріального і процесуального права, повно і всебічно установлені всі обставини, що входять до предмету доказування, підстави для скасування оскаржуваних судових актів та задоволення касаційної скарги - відсутні. Витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 05.04.16 у справі №903/1106/15 залишити без змін.

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т.Добролюбова

Судді Г.Кравчук

В.Корсак