ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р.Справа № 922/5334/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Фармат Груп, 02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, 201/203, ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача приватне акціонерне товариство Альба Україна, 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, 100, ;

до приватного підприємства Осан, 61106, м. Харків, Бульвар Івана Каркача, 2 А, ;

про стягнення 208 484,63 грн.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 03.11.2015 р.);

відповідача не зявився.

третьої особи не зявився.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю Формат ЛТД звернулось до господарського суду з позовом до приватного підприємства Осан про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 р. в сумі 204 473,21 грн., 3% річних в сумі 2 436,87 грн., інфляційних витрати у розмірі 1 574,55 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу № 117Х від 02.07.2012 р., право вимоги за яким позивач набув відповідно до договору відступлення права вимоги від 30.01.2015 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.11.2015 позовні вимоги було задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 р. в сумі 204 473,21 грн., 3% річних в сумі 2 436,87 грн., інфляційних витрати у розмірі 1 574,55 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2016 у справі № 922/5334/15 рішення господарського суду Харківської області від 23.11.2015 р. у справі № 922/5334/15 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю та вирішено питання судових витрат.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2016 р. касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Фармат ЛТД задоволено, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2015 р. у справі № 922/5334/15 та рішення господарського суду Харківської області від 23.11.2015 р. у справі № 922/5334/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 травня 2016 року справу № 922/5334/15 було призначено до розгляду у судовому засіданні 23 травня 2016 р. о 10:30. Цією ж ухвалою до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 Альба Україна, яка є первісним кредитором за договором купівлі-продажу № 117Х від 02.07.2012 р.

Суд перейшов до розгляду справи по суті у судовому засіданні 07.06.2016 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався з метою надання боржником (відповідачем) та первісним кредитором (ОСОБА_2 Альба Україна) документів на підтвердження правовідносин, які склалися щодо виконання договірних зобов'язань передбачених договором купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 р., зокрема, первісного кредитора (ОСОБА_2 Альба Україна") і відповідача було зобовязано провести звіряння-розрахунків щодо всіх поставок товару відповідно до умов договору купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 р., ініціювання якого було покладено на відповідача та зобов'язано надати суду відповідний акт.

21.06.2016 року представником відповідача, на виконання вимог ухвали господарського суду Харківської області від 07.06.2016 р. , було надано суду акт звіряння взаєморозрахунків між відповідачем та ОСОБА_2 Альба Україна станом на 30.04.2014 р., який у розумінні ст. 33, 34 ГПК України, не може бути визнаний судом належним доказом у справі, оскільки він складений у односторонньому порядку та у суду відсутні докази визнання ОСОБА_2 Альба Україна" відомостей викладених у ньому.

З метою створення належних умови для надання сторонами доказів та здійснення всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, для реалізації прав сторін на повне та обєктивне встановлення всіх обставин справи, судом було задоволено, узгоджене сторонами клопотання та продовжено строк вирішення спору у справі № 922/5334/15 на пятнадцять днів до 13.07.2016 р., в порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України, про що зазначено в ухвалі господарського суду Харківської області від 21.06.2016 року. Цією ж ухвалою розгляд справи було відкладено на 04.07.16 р., визнано явку представників сторін та 3-ї особи у судове засідання обов'язковою та повторно зобов'язано первісного кредитора (ОСОБА_2 Альба Україна") і відповідача провести звіряння-розрахунків щодо всіх поставок товару відповідно до умов договору купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 р.

Ані представник відповідача, ані представник 3-ї особи, в порушення вимог ухвал суду у даній справі, у судове засідання 04.07.2016 року не з'явилися, акту звіряння-розрахунків щодо всіх поставок товару відповідно до умов договору купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 р. не надали, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

01 липня 2016 року представником відповідача на адресу суду з супровідним листом (вх. 21430) надано докази відправлення на адресу 3-ї особи акту взаєморозрахунків між ПП "ОСАН" та ОСОБА_2 Альба Україна", які підтверджують, що покладені на відповідача обов'язки щодо ініціювання проведення звіряння-розрахунків, вчинені ним лише 01.07.2016 року, тобто перед самим засіданням суду. Такі дії фактично визнаються судом як зловживання відповідачем своїми правами, оскільки він не міг не розуміти, що на час розгляду справи акт взаєморозрахунків первісним кредитором - ОСОБА_2 Альба Україна" до суду не буде надано та знаючи, що строк розгляду справи, продовжений в порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України, закінчується, що унеможливлює відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та додатково наданих поясненнях. Зокрема, наголошує, що 02.07.2012 р. між ОСОБА_2 Альба Україна та ПП Осан було укладено договір купівлі-продажу № 117ХФ/12, згідно якого ОСОБА_2 Альба Україна здійснювало поставку товару, а ПП Осан проводило його оплату, але не в повному обсязі та з порушенням строків оплати, у звязку з чим за останнім утворилась заборгованість. Також позивач повідомив, що реалізуючи своє право на відступлення права вимоги ОСОБА_2 Альба Україна уклало з ТОВ Фармат ЛТД договір відступлення права вимоги щодо оплати деяких поставлених, але не оплачених партій товару за договором купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 р., у звязку з чим Позивач отримав право вимоги по чотирьох видаткових накладних та звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 р. Підсумовуючи зазначене Позивач наголосив, що доказами прав нового кредитора у зобовязанні щодо відступлення права вимоги за спірними видатковими накладними відповідно до договору купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 р. між ОСОБА_2 Альба Україна та ТОВ Фармат ЛТД є: 1) договір відступлення права вимоги від 30.01.2015 р.; 2) оригінали видаткових накладних № 41127727 від 15.04.2014 року, № 40812725 від 18.03.2014 року, № 40875516 від 22.03.2014 року, № 40773609 від 14.03.2014 року.

Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що ним надані усі документи необхідні для розгляду справи по суті та вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача та 3-ї особи.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок; відповідач та третя особа не довели поважності причин нез*явлення їх представників у судове засіданні, неявка цих представників не перешкоджає вирішенню спору по суті, натомість у суду відсутня можливість відкласти розгляд справи, у зв'язку з закінченням строку розгляду спору.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі представників відповідача та третьої особи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, враховуючи пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

02.07.2012 року між ОСОБА_2 "Альба Україна" (3-я особа) та Приватним підприємством "Осан" (відповідач у справі) укладено договір №117ХФ/12 купівлі-продажу, за яким продавець (ОСОБА_2 "Альба Україна") зобовязався передати (поставляти) лікарські засоби і вироби медичного призначення (надалі - товар) у власність покупця, а покупець (відповідач) зобовязався приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору товар передається по найменуваннях та в кількості, з зазначенням ціни митної і ціни відпускної, що будуть описані в кожному окремому випадку у видаткових накладних.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору постачання товару здійснюється товарними партіями. Термін поставки кожної партії визначається сторонами шляхом узгодження замовлення покупця.

Пунктом 2.5 договору встановлено, що сума даного договору складає загальну суму товару, поставленого відповідно до умов даного договору, і визначається шляхом складення сум товарних партій, визначених у видаткових накладних.

Сторонами у пункті 5.2 договору визначено, що оплата кожної товарної партії проводиться в повному обсязі на умовах, що вказуються у видатковій накладній на поставку кожної партії.

01.09.2012 року сторонами договору купівлі-продажу була укладена додаткова угода до договору.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, ОСОБА_2 "Альба Україна" повністю виконало свої зобовязання за договором, поставивши відповідачу товар, зокрема, за видатковими накладними: №40773609 від 14.03.2014 року на суму 67487,30 грн. зі строком оплати до 11.04.2014 року; №40812725 від 18.03.2014 року на суму 67661,48 грн. зі строком оплати до 15.04.2014 року; №40875516 від 22.03.2014 року на суму 66278,15 грн. зі строком оплати до 19.04.2014 року; №41127727 від 15.04.2014 року на суму 68161,66 грн. зі строком оплати до 13.05.2014 року.

30.01.2015 року ОСОБА_2 «Альба Україна» та ТОВ «Фармат ЛТД» (позивач у справі) уклали договір відступлення права вимоги, за яким первинний кредитор (ОСОБА_2 «Альба Україна») відступило новому кредитору ТОВ «Фармат ЛТД» (позивачу), а новий кредитор набув право вимоги, належне первинному кредитору, і став кредитором за договором №117ХФ/12 купівлі-продажу від 02.07.2012 року між первинним кредитором та ПП "Осан" (боржник, відповідач у справі).

Відповідно до п. 2.1 договору відступлення права вимоги до нового кредитора переходить право вимоги первинного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент укладання цього договору, а саме передається право вимоги на суму 204473,21 грн.

Згідно з п. 3 вказаного вище договору право вимоги, що відступається новому кредитору, засвідчується договором купівлі-продажу №117ХФ/12 від 02.07.2012 року та накладними: №40773609 від 14.03.2014 року на суму 6487,30 грн.; №40812725 від 18.03.2014 року на суму 67661,48 грн.; №40875516 від 22.03.2014 року на суму 66278,15 грн.; №41127727 від 15.04.2014 року на суму 68161,66 грн., всього на суму 204473,21 грн.

ОСОБА_2 "Альба Україна" направило відповідачу повідомлення №49 від 30.01.2015 року про відступлення права вимоги із зазначенням реквізитів нового кредитора.

17.04.2015 року ТОВ "Фармат ЛТД" нарочно вручило відповідачу повідомлення №56/1 від 01.04.2015 року про укладання між ОСОБА_2 "Альба Україна" та ТОВ "Фармат ЛТД" договору відступлення права вимоги від 30.01.2015 року та нові реквізити для оплати.

Відповідач проти позову заперечував з підстав оплати товару, переданого ПАТ Альба Україна за вказаними видатковими накладними на банківські реквізити первісного кредитора - ПАТ Альба Україна у 2014 році, що унеможливлює повторне стягнення зазначеної суми заборгованості та нарахування інфляційних втрат та 3 процентів річних.

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, відступлення права вимоги є двостороннім правочином, в якому сторонами є первісний кредитор і новий кредитор, і зміна кредитора у зобов'язанні, не змінює обсяг прав та обов'язків боржника (позивача) і не змінює суті самого зобов'язання.

Виходячи з системного аналізу зазначених положень законодавства, суд звертає увагу, що в результаті відступлення кредитором права вимоги, відбувається зміна однієї особи-кредитора на іншу особу-кредитора. При цьому, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі, якщо цей кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто відступленим може бути лише дійсне право вимоги.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2016 року рішення господарського суду Харківської області від 23.11.2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2016 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

В даній постанові зазначено про те, що судами не надано оцінку обставинам, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а саме:

- всупереч вимогам ст. 514 Цивільного кодексу України та ст.ст. 33, 34 ГПК України не було досліджено обсяг відступлених прав первісного кредитора щодо стягнення відповідних сум станом на момент переходу цих прав, тобто станом на 30.01.2015 р.;

- не надано правову оцінку договору відступлення права вимоги від 30.01.2015 р. в частині суми відступленої заборгованості за спірними накладними;

- залишено поза увагою те, що підставою для виникнення у позивача права на отримання коштів за переданим товаром був договір купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 р., укладений між відповідачем та первісним кредитором - ПАТ Альба Україна", який одночасно був підставою для оплати відповідачем коштів, зазначених у платіжних дорученнях № 1704 від 11.04.2014 року на суму 30500,00 грн., № 1703 від 11.04.2014 року на суму 56000,00 грн., № 1832 від 18.04.2014 року на суму 70000,00 грн., № 1846 від 22.04.2014 року на суму 325000,00 грн., № 1973 від 30.04.2014 року на суму 158360,00 грн. і якому всупереч ст. 43 ГПК України судами не надано належної правової оцінки.

У постанові ВГСУ також надано вказівки, що при новому розгляді справи суду першої інстанції слід повно та всебічно встановити всі обставини справи з урахуванням доказів, наданих первісним кредитором, дати їм належну юридичну оцінку, встановити в рахунок погашення яких саме видаткових накладних були направлені кошти, визначені у платіжних дорученнях № 1704 від 11.04.2014 року, № 1703 від 11.04.2014 року, № 1832 від 18.04.2014 року, № 1846 від 22.04.2014 року, № 1973 від 30.04.2014 року, встановити наявність підстав для уступки права вимоги ПАТ Альба Україна" за спірними видатковими накладними станом на 30.01.2015 р. тощо.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 13.04.2016 року по справі № 922/5334/15, суд, вважає за необхідне зазначити наступне:

Виконуючи вказівки Вищого господарського суду України, судом було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ПАТ "Альба Україна", тобто товариство яке є первісним кредитором за договором купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 року, та яке було зобов'язано надати вмотивовані та обґрунтовані письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог, а також, двічі зобов'язано провести звіряння розрахунків з відповідачем щодо всіх поставок товару відповідно до умов договору купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 року.

В порушення вимог суду, третя особа у судове засідання повноважного представника не направила, жодних пояснень відносно виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 року щодо здійснення оплат за отриманий товар та черговості зарахування здійснених відповідачем платежів в рахунок погашення заборгованості не надала.

Крім того, в порушення приписів ст. 33 ГПК України та вказівок Вищого господарського суду України, щодо обов'язку саме відповідача доводити призначення здійсненних відповідачем проплат, відповідач доказів зарахування здійснених відповідачем проплат у 2014 році в рахунок погашення заборгованості за видатковими накладним: № 40773609 від 14.03.2014 року; № 40812725 від 18.03.2014 року; № 40875516 від 22.03.2014 року; №41127727 від 15.04.2014 року не надав; звіряння розрахунків щодо всіх поставок товару відповідно до умов договору купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 р. не здійснив, хоча судом обов'язки щодо ініціювання проведення звіряння розрахунків були покладені саме на відповідача. Направлення відповідачем на адресу 3-ї особи акту взаєморозрахунків між ПП "ОСАН" та ОСОБА_2 Альба Україна" лише 01.07.2016 року, тобто перед самим засіданням суду, визнається судом як зловживання відповідачем своїми процесуальними правами.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12. 2011 року, зокрема у п. 3.13. надані наступні роз'яснення: У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

У наведених випадках відповідні докази не повинні прийматися в подальшому й судом апеляційної інстанції.

Практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

За таких обставин, судом, за наявними в матеріалах справи документами, встановлено, що між ОСОБА_2 "Альба Україна" та Приватним підприємством "Осан" з 02.07.2012 року на підставі договору купівлі-продажу № 117ХФ/12 склалися сталі взаємовідносини щодо купівлі-продажу лікарських засобів і виробів медичного призначення.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справи підтверджують та не заперечується відповідачем, що товар, на виконання договору купівлі-продажу № 117ХФ/12, надходив відповідачу партіями за окремими накладними декілька разів на тиждень протягом дії договору, а оплату вони проводили платіжними дорученнями по декількох накладних одночасно.

Разом з тим, ОСОБА_2 "Альба Україна" (первісний кредитор) було відступлено новому кредитору - ТОВ "Фармат ЛТД" право вимоги за договором відступлення права вимоги від 30.01.2015 року, лише по чотирьом видатковим накладним на суму 204473,21 грн. (п. 2.1.), що засвідчується договором купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 року та видатковим накладним: № 40773609 від 14.03.2014 року на суму 6487,30 грн.; № 40812725 від 18.03.2014 року на суму 67661,48 грн.; № 40875516 від 22.03.2014 року на суму 66278,15 грн.; №41127727 від 15.04.2014 року на суму 68161,66 грн., всього на суму 204473,21 грн.

За загальним правилом в порядку ст. 514 ГПК України обсяг відступлених прав (наприклад, сума заборгованості, права на стягнення відсотків, штрафних санкцій тощо) та умови (наприклад, боржник може виконати зобов'язання тільки за умови надання певної інформації) визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто новий кредитор отримує право вимагати виплати, наприклад, процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі, що існував на момент підписання договору цесії або переходу до нього прав кредитора іншим чином.

Разом з тим зазначене положення є диспозитивним, отже інші правила можуть бути встановлені договором або законом. Суб'єкти зобов'язання можуть провести заміну кредитора лише в певній частині, тобто передати новому кредитору тільки частину прав старого кредитора. Це є можливим в разі подільності права вимоги кредитора, наприклад, в грошових зобов'язаннях. В такому випадку зобов'язання перетвориться на зобов'язання з множинністю осіб на стороні кредитора.

У даному випадку, внаслідок укладення Договору відступлення права вимоги від 30.01.2015 року до позивача перейшли не всі права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (30.01.2015 року), а лише право вимоги на суму 204473,21 грн. (п. 2.1.), а також перейшли усі права, які забезпечують виконання обов'язків боржника (п. 6.)., тобто новому кредитору було передано тільки частину прав старого кредитора.

При цьому станом на момент розгляду справи доказів визнання Договору відступлення права вимоги від 30.01.2015 року недійсним сторонами не надано, а відтак, оцінюючи доводи сторін, суд виходить з презумпції правомірності наведеного правочину.

Таким чином, з огляду на набуття (за результатами укладення Договору відступлення права вимоги від 30.01.2015 року) товариством з обмеженою відповідальністю "Фармат ЛТД" права вимоги до приватного підприємства "Осан" в частині прав первісного кредитора у зобов'язанні, що виникло на підставі договору купівлі-продажу № 117ХФ/12 від 02.07.2012 року за видатковими накладним: № 40773609 від 14.03.2014 року на суму 6487,30 грн.; № 40812725 від 18.03.2014 року на суму 67661,48 грн.; № 40875516 від 22.03.2014 року на суму 66278,15 грн.; №41127727 від 15.04.2014 року на суму 68161,66 грн., позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості 204473,21 грн., а також інфляційні втрати та 3% річних.

Щодо зауважень Вищого господарського суду України про не надання правової оцінки договору відступлення права вимоги від 30.01.2015 р. в частині суми відступленої заборгованості за спірними накладними, суд зазначає, що дійсно загальна сума товару переданого за видатковими накладними, за якими право вимоги передано позивачу, становить 208588,59 грн., натомість позивачу передано право вимоги до відповідача на суму, що є меншою (204473,21 грн.) за загальну суму вищенаведених накладних, що не порушує прав відповідача та фактично свідчить про те, що якась з накладних була оплачена.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позову вказував, що оплата товару, отриманого за вказаними позивачем накладними, була здійснена відповідачем на банківські реквізити ПАТ "Альба України" ще у 2014 році, на підтвердження чого надав до матеріалів справи копії платіжних доручень: №1704 від 11.04.2014 року на суму 30500,00 грн., платіжне доручення №1703 від 11.04.2014 року на суму 56000,00 грн., платіжне доручення №1832 від 18.04.2014 року на суму 70000,00 грн., платіжне доручення №1846 від 22.04.2014 року на суму 325000,00 грн., платіжне доручення №1973 від 30.04.2014 року на суму 158360,00 грн.

Згідно вказаних платіжних доручень отримувачем коштів є ОСОБА_2 "Альба Україна", а призначення платежу: "Сплата за медикаменти згідно договору №117ХФ/12 від 02.07.2012 року".

При цьому судом також встановлено, що порядок розрахунків між відповідачем та первісним кредитором за договором купівлі-продажу №117ХФ/12 від 02.07.2012 року був узгоджений розділом 5 цього договору, зокрема у п. 5.4. сторони встановили, що у розрахункових документах відповідач повинен вказувати номер та дату видаткової накладної згідно з якою здійснюється оплата за поставлений товар та номер і дата договору.

Відповідно до п. 5.5 договору, у разі невиконання вимог пункту 5.4. цього договору, сторони домовились, що оплата поставленого товару проводиться відповідно до послідовного порядку його оплати, тобто першою оплачується та накладна, строк якої настав першою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що первісним кредитором, в порядку ст. 534 ЦК України, якою встановлена черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням, та п. 5.5. договором купівлі-продажу №117ХФ/12, здійснював зарахування оплат відповідача в порядку черговості, починаючи з першої не оплаченої накладної.

Тобто, суд зазначає, що надані відповідачем платіжні доручення доводять лише перерахування грошових коштів ПАТ "Альба України", проте враховуючи попередні сталі та довгі взаємовідносини між відповідачем та первісним кредитором за договором №117ХФ/12 від 02.07.2012 року, вони не можуть бути визнані судом належними доказами погашення заборгованості заме за накладними, право вимоги за якими передано позивачу.

Приписами п. 1 статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з вимогами статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, суд бере до уваги, що в п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

За таких підстав, враховуючи, що відповідачем не доведений факт відсутності заборгованості за договором купівлі-продажу №117ХФ/12 за спірними накладними станом на час розгляду справи, тобто відповідач не надав докази оплати спірних накладних; відповідач усунувся від виконання покладеного на нього обов'язку, в порушення приписів ст. 33 ГПК України та вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 13.04.2016 року у справі № 922/5334/15 щодо обов'язку саме відповідача доводити призначення здійснених відповідачем проплат за договором, а не позивача (нового кредитороа); станом на момент розгляду справи доказів визнання Договору відступлення права вимоги від 30.01.2015 року недійсним сторонами не надано, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги позивача в сумі основного боргу у розмірі 204473,21 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, якщо зобов'язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки в тому числі передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

ОСОБА_2 кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 18.04.2015 року по 09.09.2015 року включно, в розмірі 1574,55 грн., та 3% річних за період з 18.04.2015 року по 09.09.2015 року включно, в розмірі 2436,87 грн. законними, обґрунтованими, таким, що не спростовані відповідачем, а тому вони підлягають задоволенню, а вказані суми стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, під час нового розгляду справи позивач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 18862 від 07.06.2016 р.), в порядку п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, в якому просив суд вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача суму основного боргу, індекс інфляції та 3% річних з простроченої суми станом на дату винесення рішення, тобто позивачем було здійснено новий розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, а саме інфляційні втрати були розраховані за період з 13.05.2014 року по 07.06.2016 року включно, сума яких склала 156748,55 грн., та 3% річних за період з 13.05.2014 року по 07.06.2016 року включно, сума яких склала 12722,16 грн. Обґрунтовуючи своє клопотання позивач вказував, що в ході розгляду даної справи судами відповідач зловживав своїми процесуальними правами, свідомо затягував розгляд справи та надавав суду не належні докази, що призвело до тривалого розгляду справи ( понад вісім місяців) та, відповідно, до суттєвого збільшення розміру індексу інфляції та 3% річних.

Суд, розглянувши вищезазначене клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивача або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої особи.

Згідно Роз'яснення ВАСУ N 02-5/223 від 12.05.99, затв. Постановою Пленуму ВАСУ від 29.02.2000 «Про деякі питання, пов'язані з застосуванням індексу інфляції»: ОСОБА_3 до стягнення сума з урахуванням індексу інфляції розраховується на момент пред'явлення позову. Разом з тим господарський суд, приймаючи рішення про відшкодування збитків, на підставі п. 2 ст. 83 ГПК України може, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів потерпілої особи, виходити за межі позовних вимог і стягувати збитки у розмірі, обчисленому на день вирішення спору.

Пунктом 2 ст. 83 ГПК України господарському суду при прийнятті рішення надано право виходити за межі позовних вимог. Господарський суд може реалізувати це право за наявності таких умов: це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору; про це є клопотання заінтересованої сторони. Необхідною є наявність двох зазначених умов одночасно. Клопотання заінтересованої сторони повинно бути викладене письмово.

Вихід за межі позовних вимог означає лише збільшення кількісного показника розміру заявленої позивачем вимоги. Наприклад, суд може стягнути пеню або відсотки в більшому розмірі, ніж зазначено у позовній заяві: коли позивач зазначив суму пені або відсотків станом на дату подання позову, суд може стягнути цю суму станом на дату винесення рішення.

У п. 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 12.05.99 р. N 02-5/223 "Про деякі питання, пов'язані з застосуванням індексу інфляції" 1484 зазначено, що господарський суд, приймаючи рішення про відшкодування збитків, на підставі пункту 2 статті 83 Господарського процесуального кодексу України може, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів потерпілої особи, виходити за межі позовних вимог і стягувати збитки у розмірі, обчисленому на день вирішення спору.

Водночас, відповідно до Аналізу практики ВСУ застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, Верховний суд України зазначає, що, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11), при цьому відповідальність передбачена ст. 625 ЦК, за своєю правовою природою також відрізняється від збитків, відшкодування яких у разі порушення зобовязання передбачене статтями 611 та 623 ЦК.

Таким чином, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу основного боргу і не є збитками, при цьому позивач при зверненні до суду наділений правами на збільшення розміру позовних вимог до прийняття рішення по справі, проте даним правом останній не скористався, а тому підстави для застосування п. 2 ст. 83 ГПК України відсутні.

За результатами розгляду справи, керуючись статтями 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає необхідним витрати по сплаті судового збору за подачу позову покласти на відповідача.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" позивачу належить повернути з Державного бюджету України судовий збір в сумі 1042,83 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Осан" (61106, м. Харків, бульвар І.Каркача, 2-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармат ЛТД" (02121, м. Київ, Харківське шосе, 201/203; ) основний бог у розмірі 204 473,21 грн., 3% річних в розмірі 2436,87 грн., інфляційні втрати в розмірі 1574,55 грн. та судовий збір в сумі 3127,28 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Фармат ЛТД" (01121, м. Київ, Харківське шосе, 201/203. Код ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 1042,83 грн., сплачений платіжним дорученням №2577 від 10.09.2015 р.

Платіжне доручення № 2577 від 10.09.2015 р. знаходиться в матеріалах справи № 922/5334/15.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 11.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_4