номер провадження справи 8/50/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016 Справа № 908/1410/16

За позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м.Запоріжжя, вул. Діагональна, 11)

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Запорізький металургійний завод «Запоріжсталь» (69035, м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72)

про стягнення 924163 грн. 29 коп. пені за договором № 11-15/94/20/2015/1256 від 26.05.2015р., 66427 грн. 86 коп. річних процентів, 186918 грн. 93 коп. втрат від інфляції грошових коштів

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача ОСОБА_2, дов. № 18/164 від 30.12.2015 р.

Відповідача ОСОБА_3, дов. № 20/171 від 04.01.2016 р.

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 924163 грн. 29 коп. пені за договором № 11-15/94/20/2015/1256 від 26.05.2015 р., 66427 грн. 86 коп. річних процентів, 186918 грн. 93 коп. втрат від інфляції грошових коштів.

В судовому засіданні, відкритому 15.06.2016 р., оголошувалася перерва до 14.07.2016р. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 14.07.2016 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених в позові. В обґрунтування вимог вказує, що на виконання умов договору постачання № 11-15/94/20/2015/1256, укладеного з відповідачем 26.05.2015 р., позивач в період з 31.10.2015 р. по 31.12.2015 р. поставив та передав у власність відповідача феросплави. Пунктом 3.3 договору встановлено, що ПуАТ «ЗМК «Запоріжсталь» проводить оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з дати поставки. Відповідач оплатив отриману продукцію з порушенням передбаченого в договорі строку оплати. За несвоєчасне виконання грошових зобовязань у відповідності до п. 7.6 договору до стягнення заявлено 924163 грн. 29 коп. пені. Відповідно до ст.. 625 ЦК України позивач також просить стягнути 66427 грн. 86 коп. річних процентів та 186918 грн. 93 коп. втрат від інфляції грошових коштів.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов вказує, що позивачем порушено умови договору щодо передачі відповідачеві повного пакету товаросупровідних документів. В даному випадку перебіг строку виконання грошового зобовязання, який виник на підставі договору, повинен починатися з моменту отримання відповідачем документів, передбачених п. 3.8 договору. Оскільки у позивача не було можливості на здійснення оплати за поставлений товар у порядку та строк, встановлений договором, через несвоєчасність надання позивачем документів передбачених п. 3.8 договору, відповідач вважає нарахування пені, річних процентів та втрат від інфляції грошових коштів безпідставним. Крім того, відповідач вважає, що розрахунок втрат від інфляції грошових коштів, виконаний позивачем, не відповідає приписам законодавства. Також відповідачем заявлено клопотання про відстрочку виконання рішення на 1 рік та про зменшення розміру пені на 50%.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив:

26.05.2015 р. ОСОБА_1 акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (позивач у справі, постачальник) та Відкритим акціонерним товариством «Запорізький металургійний завод «Запоріжсталь» (правонаступником якого є відповідач у даній справі, покупець) укладено договір постачання № 11-15/94/20/2015/1256, за умовами якого постачальник зобовязався поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити згідно п. 3.3 договору товар феросплави, протягом строку з 01.06.2013 р. по 31.12.2015 р. на умовах, в кількості та строки, вказані в специфікаціях до договору, які є його невідємними частинами.

Порядок розрахунків узгоджено п. 3.3 договору, яким передбачено, що покупець здійснює оплату товару, що поставляється, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 банківських днів від дати поставки товару.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 11-15/94/20/2015/1256 від 26.05.2015 р. в період з 31.10.2015 р. по 31.12.2015 р. за видатковими накладними позивачем поставлено відповідачу товар, яким прийнято останнім, про що свідчать підписи представників на накладних, які наявні в матеріалах справи.

У відповідності із ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, на час розгляду справи відповідач повністю розрахувався з позивачем за поставлений товар, але з порушенням строків, передбачених п. 3.3 договору №11-15/94/20/2015/1256, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, наявним в матеріалах справи.

Вимоги про стягнення пені в розмірі 924163 грн. 29 коп. позивач обґрунтовує п. 7.6 договору № 11-15/94/20/2015/1256 від 26.05.2015 р., яким передбачено, що у разі порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених п. 3.3 даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період за кожен день прострочення.

Позивач вказує, що в порушення вимог договору відповідач у встановлені строки зобов'язання щодо оплати товару виконував несвоєчасно.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

За приписами частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною шостою статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З огляду на наведене судом встановлено підстави щодо стягнення пені за несвоєчасно виконане грошове зобов'язання.

Розрахунок заявленої до стягнення пені, здійснений позивачем, судом перевірено та встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки при здійсненні розрахунку пені. При цьому, позивачем вірно визначено період нарахування пені та кількість днів прострочення. Судом здійснено розрахунок пені, відповідно до якого розмір пені складає 882038 грн. 26 коп. за період зазначений в розрахунку. Суд вважає вимоги про стягнення пені такими, що підлягають задоволенню частково в розмірі 882038 грн. 26 коп.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобовязань. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов'язань по оплаті поставленого йому товару, розрахунок заявлених до стягнення річних процентів перевірено та встановлено, що позивачем при здійснені розрахунку невірно визначено період нарахування річних процентів. Як вбачається, позивач при розрахунку пені та річних процентів визначає різну кількість прострочених днів за одне і те є саме порушення. Суд вважає правильним періодом нарахування річних процентів період, який визначений в розрахунку пені. Згідно перерахунку річних процентів, виконаного за допомогою інформаційної системи Законодавство, судом встановлено, що розмір річних процентів складає 60908 грн. 38 коп. Вимоги про стягнення річних процентів в розмірі 66427 грн. 86 коп. суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково в розмірі 60908 грн. 38 коп.

Щодо вимог про стягнення 186918 грн. 93 коп. втрат від інфляції грошових коштів суд зазначає наступне:

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При розрахунку втрат від інфляції позивачем не враховано, що початком нарахування є місяць, наступний за місяцем в якому платіж мав бути здійснений. Із розрахунку вбачається, що відповідачем допускалися прострочення оплати товару, але оплата в певні періоди здійснювалась в той же місяць, в якому мав бути здійснений платіж. Щодо оплати товару в наступному місяці суд зазначає, що найменший період визначення інфляційних нарахувань становить місяць, тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою таких нарахувань. Внаслідок викладеного в задоволенні вимог про стягнення 186918 грн. 93 коп. втрат від інфляції грошових коштів відмовляється.

Заперечення відповідача стосовно порушення позивачем умов договору щодо передачі повного пакету товаросупровідних документів суд вважає надуманими та зазначає, що відповідач не надав доказів на підтвердження обставин, про які зазначає та не довів факту порушення постачальником (позивачем по справі) строків передачі товаросупроводжувальних документів.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення суми пені на 50 % та надання відстрочки виконання рішення на 1 рік, яке обґрунтовано знаходженням у скрутному матеріальному становищі. Відповідач посилається на існування дебіторської заборгованості, яка складає 8 331 863 213,98 грн., що підтверджується довідкою від 20.01.2016 р., та на значний розмір невідшкодованого державою ПДВ, який складає 289631284 грн. станом на квітень 2016 р., що підтверджується відповідними актами звірки з контролюючим органом.

Згідно п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання та відстрочити виконання рішення.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобовязання визначені у ст.617 Цивільного кодексу України. Так, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 233 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з тим, відповідно до п. 3.17.4 п, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Оцінивши вказані заявником обставини, суд не вважає їх винятковими, оскільки і позивач, і відповідач є суб'єктами господарської діяльності, тому невиконання зобов'язань в однаковій мірі впливає на матеріальний стан обох підприємств та може бути підставою до понесення ними збитків.

Клопотання про відстрочку виконання рішення суду та про зменшення розміру пені відхиляються.

Позовні вимоги задовольняються частково.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, ст. ст. 193, 231, 232 ГК України, ст. 526, 549, 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Запорізький металургійний завод «Запоріжсталь» (69035, м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72, ідентифікаційний код 00191230) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м.Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ідентифікаційний код 00186542) 882038 (вісімсот вісімдесят дві тисячі тридцять вісім) грн. 26 коп. пені, 60908 (шістдесят тисяч девятсот вісім) грн. 38 коп. річних процентів, 14144 (чотирнадцять тисяч сто сорок чотири) грн. 14 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 19 липня 2016 року.

Суддя І.А. Попова