ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" липня 2016 р.Справа № 916/2358/15

За позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю „Камертон;

до відповідача 2: Одеського міського управління юстиції в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно;

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Одеського приватного навчально-виховного комплексу „Загальноосвітня школа І ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов дошкільний навчальний заклад „Мрія та Одеської міської ради;

про витребування майна та скасування запису про державну реєстрацію

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 01-36/21 від 21.01.2016р.;

від відповідача 1: ОСОБА_2 - довіреність № б/н від 22.12.2015р.;

від відповідача 2: не з'явився;

від третьої особи (Одеського приватного навчально-виховного комплексу „Загальноосвітня школа І ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов дошкільного навчального закладу „Мрія): ОСОБА_3 довіреність № б/н від 05.03.2015р.;

від третьої особи (Одеської міської ради): ОСОБА_4 довіреність № 129/исх-гс від 22.06.2016р.

СУТЬ СПОРУ: Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Камертон, в якій просить суд витребувати у останнього нежитлову будівлю літ. «К», що знаходиться за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5, загальною площею 98,5 кв.м. (реєстраційний номер майна у реєстрі прав власності на нерухоме майно 20893763), на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, а також скасувати запис про державну реєстрацію за ТОВ «Камертон» права власності на вказане майно та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що спірне приміщення перейшло до відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2007р., укладеного між ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» та ТОВ «Камертон». При цьому вказує, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2007р. у справі № 2-3203/07, яким за ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» було визнано право власності на декілька обєктів нерухомості, зокрема, на спірний обєкт, і яке було покладено в основу договору купівлі-продажу від 18.12.2007р., на даний час переглядається апеляційним судом Одеської області, тобто є таким, що не набрало законної сили.

З урахуванням вказаного, позивач вважає, що під час реєстрації спірного приміщення за ТОВ «Камертон» його законним власником була територіальна громада м. Одеси.

В обґрунтування такої позиції Департамент комунальної власності Одеської міської ради посилається на відповідне свідоцтво про право власності, індексний номер 28391042 від 21.10.2014р.

Відтак, з урахуванням приписів ст. 388 ЦК України, позивач просить суд витребувати спірне майно на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, а також з урахуванням того, що під час реєстрації спірного приміщення за ТОВ „Камертон законним власником вказаного майна була саме територіальна громада м. Одеси, просить також скасувати відповідний запис про державну реєстрацію.

Ухвалою господарського суд Одеської області від 12.06.2015 року було порушено провадження у справі №916/2358/15 із призначенням її до розгляду в засіданні суду 13.07.2015р.

Вказаною ухвалою до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, було залучено Одеський приватний навчально-виховний комплекс „Загальноосвітня школа І ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов дошкільний навчальний заклад „Мрія та Одеську міську раду.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову (т.1 а.с.38-39), згідно якої останній просить суд накласти арешт на спірне майно та заборонити ТОВ Камертон здійснювати будь-які дії щодо вказаного майна, в тому числі здавати в оренду, концесію, укладати попередні договори, проводити реконструкцію, вводити в експлуатацію, передавати в іпотеку або заставу та розпоряджатися будь-яким іншим способом вказаним майном, а також направити відповідну ухвалу до ОСОБА_5 служби Одеського міського управління юстиції та до відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції за місцезнаходженням відповідача.

У задоволенні вказаної заяви, з огляду на її необґрунтованість, а також з урахуванням відсутності доказів, які могли б достеменно підтвердити, що невжиття таких заходів зможе утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, судом у засіданні суду 20.07.2015р. було відмовлено.

В засіданні суду 13.07.2016р. представником позивача на виконання вимог ухвали суду було надано письмові пояснення по справі (т.1 а.с.59-60), згідно яких останній зазначає, що відповідно до довідки з адресного реєстру м. Києва від 31.10.2013р. № 352671/1 для спірного приміщення було зарезервовано адресу „м. Одеса, Гагарінське плато, 5/1А. Крім того, зауважує, що адреса: м. Одеса, Гагарінське плато, 5 була присвоєна рішенням Київського районного суду м. Одеси про визнання права власності.

Між тим, Департамент комунальної власності Одеської міської ради зазначає, що листом від 07.05.2015р. КП „БТІ ОМР його було повідомлено, що приміщення є тотожними, вказуючи, що спірний обєкт має 2 поверхи, а відповідачем було захоплено лише 1 поверх.

У вказаних поясненнях позивач також наполягає на наявності у нього повноважень на звернення до суду із відповідним позовом на підставі п.2.2.1.4, 2.6, 5.2 положення про Департамент.

У судовому засіданні 20.07.2015р. представником відповідача було надано клопотання про залучення ТОВ "ОЗДОРОВЧИЙ ОСОБА_6" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а також про зупинення провадження у справі №916/2358/15 до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №815/981/15 (т.1а.с.78-82), у задоволенні яких судом, також у звязку із їх необґрунтованістю було відмовлено.

Ухвалою суду від 10.08.2015р. провадження у справі №916/2358/15 було зупинено до закінчення здійснення розгляду апеляційним судом Одеської області повязаної з нею справи №2-3203/07 (22-ц/785/5636/15).

Ухвалою суду від 11.12.2015р. провадження у справі, з огляду на усунення обставин, які спричинили її зупинення, було поновлено із призначенням розгляду в засіданні суду.

Вказаною ухвалою строк розгляду справи було продовжено на пятнадцять днів.

Ухвалою суду від 23.12.2015р. до участі у справі в якості іншого відповідача було залучено ОСОБА_5 службу Одеського міського управління юстиції.

Ухвалою суду від 03.02.2016р. було замінено первісного відповідача ОСОБА_5 службу Одеського міського управління юстиції на належного - Одеське міське управління юстиції в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

В засіданні суду 15.02.2016р. представник позивача під час розгляду справи по суті підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

В свою чергу представник відповідача 1 (Товариства з обмеженою відповідальністю „Камертон) заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Представник третьої особи повністю підтримав вимоги представники позивача, просив задовольнити позов.

29.02.2016р. до канцелярії суду від представника позивача надійшли письмові пояснення (т.2 а.с.99-100), згідно яких останній, спростовуючи позицію відповідача щодо того, що спірні приміщення не є тотожними, стверджує про тотожність приміщень.

Зокрема, зазначає, що параметри будівлі 1 (бойлерної літ. К, загальною площею 98,5 кв.м. , розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5, та параметри будівлі 2 не житлової будівлі, загальною площею 191 кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/1 А, є тотожними, що, на його думку, підтверджується матеріалами справи та фото фіксацією обєктів.

Так, вказує, що з фото фіксації позивача можна дійти до висновку, що на першому поверсі наявні сходові клітини вниз; у підвальному поверсі наявне сміття та залишки обваленої підлоги другого поверху; всі поверхи в будівлі були збудовані з металевого каркасу, з фото фіксації вбачається, що металеву підлогу і стіни було спилено та вивезено.

Між тим, зауважує, що з фото фіксації вбачається наявність швелерів, на яких кріпились підлога, а також вказує на наявність вікон, як на першому, так і на другому поверсі.

Крім того, позивач вказує, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.11.2015р. по справі № 22-ц/785/5636/15 було визнано обґрунтованими доводи апеляційних скарг про порушення права власності територіальної громади м. Одеси на спірні нежитлові приміщення, відсутності у АТ „Одесатурист правовстановлюючих документів, тотожності вищевказаних приміщень, а також знаходження спірного нежитлового приміщення у власності територіальної громади м. Одеси.

З урахуванням вищевказаної аргументації позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

02.03.2016р. до канцелярії суду від відповідача 2 надійшли заперечення проти позову (т.2 а.с.136-139), згідно яких останній, наводячи норми чинного законодавства, вказує, що він не приймає рішення про державну реєстрацію (скасування рішень про державну реєстрацію) прав та їх обтяжень.

Водночас, зазначає, що відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції не може виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації прав, оскільки не наділений відповідними повноваженнями.

Вказаними запереченнями відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позову в частині вимог, предявлених до нього.

21.03.2016р. судом в порядку ст.39 ГПК України було здійснено огляд речових доказів в місці їх знаходження. Під час огляду судом було встановлено, що спірна будівля є однообємною, тобто на поверхи не поділена, за виключенням наявності антресолі. При цьому, представником позивача та третьої особи наголошувалося, що перекриття, які відділяли поверхи, були знесені відповідачем.

За таких обставин, враховуючи вимоги закону щодо індивідуалізації майна, що витребується, для правильного вирішення спору виникла суд дійшов висновку про необхідність призначення експертизи для встановлення відповідності спірної будівлі технічному паспорту Товариства з обмеженою відповідальністю „Камертон від 04.12.2012р. та технічному паспорту Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 23.01.2014р.

Ухвалою суду від 01.04.2016р. у справі №916/2358/15 було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

На вирішення вказаної експертизи судовому експерту були поставлені наступні питання:

1. Визначити фактичну площу обєкту нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5 (5/1 А).

2. Чи можливо віднести нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5 (5/1 А), з урахуванням її розміру та конфігурації, до двохповерхової з підвалом?

3. Чи є обовязковим для такого віднесення наявність перекрить між поверхами?

4. Чи наявні всередині будівлі ознаки, що свідчать про наявність перекрить станом на січень 2014р. та про їх подальше знищення?

5. Чи можна зробити висновок щодо відповідності будівлі технічному паспорту від 04.12.2012р. та технічному паспорту від 23.01.2014р. за її конфігурацією та розмірами?

Водночас, ухвалою суду від 01.04.206р. провадження у справі №916/2358/15 було зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення матеріалів справи до господарського суду Одеської області.

23.06.2016р. до господарського суду Одеської області надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи №224/16 від 22.06.2016 р. з додатками (т.3 а.с.42-67), разом із матеріалами справи №916/2358/15.

Ухвалою суду від 23.06.2016р., з огляду на усунення обставин, які спричинили зупинення провадження у справі, провадження у справі № 916/2358/15 було поновлено із призначенням розгляду в засіданні суду 06.07.2016р.

Згідно наданого до суду висновку, фактична площа обєкту дослідження - нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5 (5/1 А), складає 98,6 кв.м.

Нежитлова будівля на момент проведення експертизи є одноповерховою будівлею з вбудованою у обєм основного поверху антресоллю і не може бути віднесена з урахуванням її поверховості до двоповерхової будівля з підвалом.

Згідно вказаного висновку, відповідно до вимог ДБН В.2.2-15-2005 (5), Інструкції (3), ДБН В.2.2-9-2009 (7) для віднесення нежитлової будівлі за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5 (5/1А) до двоповерхової будівлі з підвалом наявність перекрить між поверхами є обовязковим.

Відповідно до висновків проведеної експертизи, оскільки наявні сліди перемикання конструкцій до стін не помітні по всьому периметру основного приміщення вищевказаної нежитлової будівлі, неможливо встановити наявність перекриття між поверхами, крім того, зазначені ознаки можуть свідчити про розташування проходів та площадок обслуговування обладнання та етажерок. Таким чином, встановити як наявність перекриття станом на січень 2014р., так і дату демонтування двотаврових балок неможливо.

Фактично, існуюча будівля не відповідає за поверховістю та загальною площею (різниця загальної площі складає 92,4 кв.м.) будівлі, зазначеній у технічному паспорті нежитлової будівлі площею 191,0 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/1 А від 23.01.2014р., але відповідає за конфігурацією.

Також, згідно експертного висновку, бойлерна літ. „К за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5, зазначена у технічному паспорті БТІ від 12.08.2007р., та нежитлова будівля літ. „К за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5, що зазначена у технічному паспорті від 04.12.2012р., є тотожними обєктами нерухомості.

В свою чергу, бойлерна літ. „К за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5, зазначена у технічному паспорті БТІ від 12.08.2007р., не може бути тотожним обєктом нерухомості не житловій будівлі площею 191,0 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/1, яка зазначена у технічному паспорті від 23.01.2014р., за поверховістю за загальною площею будівлі.

В судовому засіданні 06.07.2016р. представник позивача заявив усне клопотання в порядку ст.30 ГПК України про виклик у судове засідання інженерів БТІ, що складали технічні паспорти спірного приміщення, для надання пояснень по справі, а також клопотання в порядку ст.31 ГПК України про виклик в судове засідання експерта для надання певних пояснень з приводу складеного висновку за результатами проведеної експертизи.

Суд, розглянувши вищевказані клопотання, відмовив у їх задоволенні з наступних підстав.

Так, зокрема, щодо клопотання про виклик інженерів БТІ для надання пояснення з приводу складення 23.01.2014р. технічного паспорту на спірну будівлю (т.1 а.с.24-30), суд вважає, що такі пояснення в даному випадку не можуть бути належним та допустимим доказом з технічних питань у розумінні ст. 34 ГПК України.

Щодо клопотання позивача про виклик в засідання суду експерта для надання пояснень з приводу складеного висновку за результатами проведеної експертизи, суд вказує, що висновок експерта відповідає критеріям чіткості та зрозумілості, крім того, позивачем жодних клопотань щодо призначення повторної чи додаткової експертизи не заявлялись.

В засіданні суду 06.07.2016р. представник Одеського приватного навчально-виховного комплексу „Загальноосвітня школа І ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов дошкільний навчальний заклад „Мрія надав суду письмові пояснення щодо висновків судової експертизи (т.3 а.с.78-82), згідно яких зазначає, що висновки експертизи не свідчать про те, що станом на 23.01.2014р. будівля не могла бути двоповерховою з підвалом, оскільки експертом саме на момент проведення візуального обстеження, було констатовано, що будівля є одноповерховою, а також факт наявності у будівлі антресолі.

Крім того, представник Одеського приватного навчально-виховного комплексу „Загальноосвітня школа І ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов дошкільний навчальний заклад „Мрія вважає, що експертом були зроблені лише припущення щодо можливого існування замість перекрить між поверхами проходів та площадок обслуговування обладнання та етажерок.

На думку третьої особи, відповідь експерта на 4 питання не може слугувати доказом того, що в 2014р. у будівлі за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5 (5/1А) не могло бути двох поверхів та підвалу, як це зазначено в технічному паспорті від 23.01.2014р.

Третя особа стверджує, що, оскільки ТОВ „Камертон здійснив перебудову будівлі на власний розсуд, спірне приміщення на момент проведення експертизи, дійсно, є одноповерховою будівлею з меншою площею, наголошуючи при цьому, що обєкт, на який видано технічні паспорти у 2012 та 2014 роках, за висновком експерта відповідає за конфігурацією обом технічним паспортам, а отже є однією і тією ж будівлею.

В якості ще одного аргументу щодо тотожні будівель третя особа приводить і відповідний лист КП „БТІ Одеської міської ради від 12.05.2015р.

Одночасно, представник Одеського приватного навчально-виховного комплексу „Загальноосвітня школа І ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов дошкільний навчальний заклад „Мрія в поданих поясненнях вказує, що, оскільки право власності ТОВ „Камертон на спірне приміщення було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ТОВ „Оздоровчий комплекс „Вікторія, яке не було власником відчужуваного майна та не мало право на його продаж, то договір, укладений між останнім та ТОВ „Камертон, є нікчемним.

Щодо наявності у договорі купівлі-продажу від 10.11.2003р. (т.3 а.с.83-84), укладеному між АТ „Одесатурист та ТОВ „Оздоровчий комплекс „Вікторія, п. 1.3, яким було встановлено, що право власності на будівлі підтверджується технічним паспортом від 8.10.2001р., вказує, що даний паспорт не є оригіналом, а лише є копією технічного паспорту від 03.10.1998р. та не містить переліку будівель, експлікацію, плану, тощо, що знову ж таки, на його думку, не дає встановити, що саме спірна будівля була у користуванні АТ „Одесатурист.

Крім того, зауважує, що вказаний документ не є правовстановлюючим документом згідно додатку №1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, який встановлює перелік правовстановлюючих документів на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна.

В судовому засіданні 06.07.2016р. представник позивача, представник відповідача 1 та представники третіх осіб підтримали свої правові позиції, що були викладені ними в передніх судових засіданнях.

Відповідач 2 - Одеське міське управління юстиції в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення на його адресу вищевказаної ухвали суду від 23.06.2016р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та представників третіх осіб, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, органів місцевого самоврядування, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів органів місцевого самоврядування.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, органи місцевого самоврядування, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, позов Департаменту комунальної власності заявлений на підставі ст.ст.387, 388 ЦК України, тобто є віндикаційним позовом.

Згідно 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, тобто факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін. З позиції процесуального права ці та інші обставини становлять предмет доказування.

За таких обставин, предметом доведення по даній справі є, по-перше, наявність права власності Одеської міської ради на спірне приміщення, включаючи наявність відповідних повноважень у Департаменту комунальної власності, а по-друге, наявність або відсутність правової підстави зайняття зазначеного приміщення відповідачем.

Так, як встановлено судом, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2007р. у справі № 2-3203/07 (т.1 а.с.36-37), за ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» було визнано право власності на декілька обєктів нерухомості, зокрема, на спірний обєкт.

Вказане рішення було покладено в основу договору купівлі-продажу від 18.12.2007р. (т.1 а.с.86-87), у відповідності до якого ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» було продано ТОВ „Камертон спірну будівлю, а саме нежитлову будівлю літ. „К, загальною площею 98,5 кв.м., розташовану за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.11.2015р. (т.2 а.с.2-10), яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2016р. (т.3 а.с.32-40), вищевказане рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2007р. в частині позову ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» скасовано, у задоволенні позову про визнання права власності за ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» відмовлено.

Приймаючи до уваги, що скасований судовий акт не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, суд вважає, що у разі скасування судового рішення про визнання права власності, позивач за таким рішенням не набуває права власності на нього, а відтак і не вправі здійснювати щодо спірного майна повноваження власника, зокрема і здійснювати його продаж.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що добросовісність набуття ТОВ „Камертон права власності на спірне приміщення позивачем у справі не спростована, оскільки ним не доведено, що ТОВ „Камертон знало або могло знати станом на день придбання майна про відсутність у ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» відповідних повноважень.

При цьому, досліджуючи інші обставини, що входять до предмету доведення, зокрема, щодо належності позивачу у справі права власності на спірне майно, наявність якого є обовязковою передумовою для його витребування, суд вказує наступне.

За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Предметом права власності може бути лише майно, яке складається з речей (ст. 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (ст. 190 цього Кодексу).

Право володіння, користування та розпоряджання своїм майном належить тільки власникові (ст. 317 ЦК України).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень ст.181 цього Кодексу належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України).

Відповідно до п.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про судове рішення № 6 від 23.03.2012р., у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. При цьому господарські суди повинні зазначати, зокрема, у рішеннях за позовами про витребування майна чи про визнання права власності на майно - найменування майна, місце його знаходження (у спорі про передачу майна).

Враховуючи, що згідно до ст. 387 ЦК України право витребування майна належить власнику, суд зазначає, що приміщення, щодо якого зареєстровано право власності, має бути ідентичним приміщенню, яке позивач просить витребувати.

Як встановлено судом, Департамент комунальної власності Одеської міської ради в якості обґрунтування наявності у нього права власності на спірне майно посилається на свідоцтво про право власності від 21.10.2014р. (т.1 а.с.31), згідно з яким територіальній громаді в особі Одеської міської ради належить нежитлова будівля площею 191,0 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/1А. У відповідності до технічного паспорту від 23.01.2014р. (т.1 а.с.24-26), згідно якого видано свідоцтво про право власності, ця нежитлова будівля є двоповерховою з підвалом. Основна площа будівля складає 183 кв.м. Висота приміщень підвал 2.65 м, І поверх 3.05 м, ІІ поверх 5.07 м.

Посилаючись на те, що вказане свідоцтво підтверджує його право власності саме на спірну будівлю, Позивач вказує, що, по-перше, листом КП „БТІ ОМР від 12.05.2015р. (т.1 а.с.21) зазначено про тотожність вказаних обєктів нерухомості, по-друге, зазначені факти було встановлено у судових рішення по цивільній справі №2-3203/07.

Разом з тим, суд зазначає, що вказаний лист БТІ не може бути визнано належним та допустимим доказом у розумінні ст. 34 ГПК України. Тим більше, що, як вбачається із тексту запиту (т.1 а.с.20), у відповідь на який надано вказаний лист, попереднім листом №2237-12/158 КП відповіло про неможливість надання запитуваної інформації у звязку з відсутністю в архіві технічної документації на вищевказані обєкти.

Натомість, як вбачається із змісту експертного висновку №224/16 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 22.06.2016р. судовим експертом ОСОБА_7 (т.3 а.с.42-52), нежитлова будівля за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5 (5/1А) на момент проведення експертизи є одноповерховою будівлею з вбудованою у обєм основного поверху антресоллю і не може бути віднесена з урахуванням її поверховості до двоповерхової будівлі з підвалом.

При цьому, згідно вказаного висновку, відповідно до вимог ДБН В.2.2-15-2005 (5), Інструкції (3), ДБН В.2.2-9-2009 (7) для віднесення нежитлової будівлі за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5 (5/1А) до двоповерхової будівлі з підвалом наявність перекрить між поверхами є обовязковим.

Відповідно до висновків проведеної експертизи, оскільки наявні сліди перемикання конструкцій до стін не помітні по всьому периметру основного приміщення вищевказаної нежитлової будівлі, неможливо встановити наявність перекриття між поверхами, крім того, зазначені ознаки можуть свідчити про розташування проходів та площадок обслуговування обладнання та етажерок.

При цьому, виходячи з визначення „етажерка (СНіП 2.09.02-85), суд зазначає, що наявні у справі матеріали фото фіксації (т.2 а.с.107) як раз свідчать про наявність у приміщенні подібних конструкцій.

Відповідно до ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Разом з тим, відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

У відповідності до висновків Вищого господарського суду України, викладених у постанові пленуму №4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства у призначенні та проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта, якщо проведення судової експертизи доручено окремій особі, і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що експертне дослідження проведене відповідно до Закону України "Про судову експертизу" кваліфікованим судовим експертом, який має вищу технічну освіту, спеціальність інженер будівельник, кваліфікацію судового експерта з правом здійснення судових, інженерно-технічних експертиз за спеціалізацією, зокрема, 10.6 дослідження обєктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів та діє згідно свідоцтва № 964 від 13.07.2012р., виданого центральною експертно-кваліфікаційною комісією Міністерства юстиції України, що є дійсним до 20.11.2018р, враховуючи, що висновок містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі відповіді з поставлених запитань, з огляду на те, що експерт, згідно до ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, несе кримінальну відповідальність за відомості, викладені у висновку, суд, оцінивши висновок за правилами ст. 43 ГПК України, не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи.

Зважаючи на викладене, суд приймає висновок №224/16 судової будівельно-технічної експертизи за матеріалами справи №916/2358/15 у якості належного та допустимого доказу у справі.

При цьому суд вважає хибними посилання позивача та третьої особи на те, що станом на момент складання технічного паспорту 2014р. перекриття були в наявності, проте станом на день проведення експертизи вони були знесені, оскільки, як встановлено судом, приміщення відповідає будівлі, зазначеній у технічному паспорті 12.08.2007р. (т.1 а.с.28-30), що був складений раніше, тобто, якщо виходити з логіки позивача та третьої особи, спірне приміщення мало бути спочатку перебудоване у двоповерхове з підвалом, а потім знову приведено у первісний стан.

За змістом ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем належним чином не доведено наявність у нього права власності саме на майно, щодо якого ним заявлені вимоги про витребування не житлової будівлі загальною площею 98,5 кв.м. При цьому, без попереднього визнання такого права за територіальною громадою суд вважає вимоги про його витребування саме на користь позивача передчасними.

Так, посилання позивача на те, що факт тотожності будівель та належність її територіальній громаді встановлений рішеннями судів в межах цивільної справи, не приймаються судом з огляду на наступне.

Так, як вбачається зі змісту рішення Апеляційного суду Одеської області (т.2 а.с.2-10), суд зазначив, що ідентифікувати, які конкретно трансформаторні підстанції, бойлерна та адміністративний корпус, за місцем їх знаходження, були передані до статутного фонду АТ «Одесатурист» актом від 23.09.1992р. неможливо. Крім того, колегія суддів наголосила на недодержанні нотаріальної форми договору від 10.11.2003р., укладеного між АТ «Одесатурист» та ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія», а також зазначила про відсутність у матеріалах справи доказів перерахування грошей за вказаним договором купівлі-продажу, звернення ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» до АТ «Одесатурист» з пропозицією нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу та ухилення АТ «Одесатурист» від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Колегія суддів також прийняла до уваги, що ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» некоректно заявило позовні вимоги: - ні про визнання договору купівлі-продажу дійсним (ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР), а про визнання за товариством права власності на спірні нежитлові приміщення.

Водночас Вищий спеціалізований суд в ухвалі від 1.06.2016р. (т.3 а.с.32-40), зазначив, що АТ „Одесатурист не довело, що мало право на розпорядження спірними не житловими приміщеннями. При цьому, щодо тотожності не житлових приміщень та належності будівлі суд зазначив, що це випливає з листа КП БТІ ОМР від 12.05.2015р., та наведена обставина належними письмовими доказами не спростована.

За таких обставин, суд зазначає, що, дійсно, відповідно до ч.3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Крім того, не надається преюдиціального значення також обставинам, зазначеним у судових рішеннях касаційної інстанції, оскільки останню не наділено правом, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини і вирішувати питання, пов'язані з доказуванням, - за винятком випадків, коли касаційна інстанція, скасувавши рішення попередніх судових інстанцій, прийняла нове рішення на підставі встановлених ними обставин. Вказані висновки суду цілком кореспондують правовій позиції, зазначеній у п.2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції.

Приймаючи до уваги, що вищенаведені висновки у цивільній справі не свідчать про встановлення та дослідження обставин набуття права власності Одеською міською радою на приміщення, що витребується, а також враховуючи, що ТОВ „Камертон не приймав участь у справі № 2-3203/07, суд вважає, що обставини, які, як було зазначено судом, входять до предмету доведення, не мають ознаків преюдиціальності та мають бути встановлені при розгляді саме справи №916/2358/15.

При цьому суд зазначає, що як вбачається зі змісту рішення Апеляційного суду Одеської області від 19.11.2015р. (т.2 а.с.2-10), акціонерами АТ «Одесатурист» є - Федерація профспілок України, Федерація профспілок Одеської області та Одеська товарна біржа. Акціонерне товариство є власником майна, переданого йому учасниками та засновниками у власність. Статутний фонд становить - 37 440 тис. карб. Вкладами до статутного фонду є: - Федерації профспілок України і Федерації профспілок Одеської області - основні фонди і оборотні засоби підприємств і організацій ТЕПО «Одесатурист» загальною власністю - 36 940 тис. карб., яке знаходиться у власності профспілок України; - Одеської товарної біржі - одне брокерське місце, яке оцінюється Акціонерами у 500 тис. крб. (п. п. 6.1, 6.3, 6.4 Статуту). Натомість, яке конкретно нерухоме майно передано його засновниками до статутного фонду АТ «Одесатурист» у Статуті не вказується.

Як також зазначив суд апеляційної інстанції, в акті від 23.09.1992р. про передачу Федерацією профспілок України та Федерацією профспілок Одеської області до статутного фонду АТ «Одесатурист» нерухомого майна вказується сім трансформаторних підстанцій, дві бойлерні та десять адміністративних корпусів, у тому числі адміністративні будівлі (дерев'яні будинки). Відомостей щодо місцезнаходження кожного окремого об'єкту цього нерухомого майна вказаний Акт не містить. Інших доказів щодо передачі спірного нерухомого майна до статутного фонду АТ «Одесатурист», знаходження його на балансі цього товариства матеріали справи не містять. Таким чином, ідентифікувати які конкретно трансформаторні підстанції, бойлерна та адміністративний корпус, за місцем їх знаходження, були передані до статутного фонду АТ «Одесатурист», неможливо.

Як свідчать матеріали справи, рішення виконкому Одеської міської ради від 31.07.2014р. №168 (т.1 а.с.33), згідно з яким було оформлено свідоцтво про право власності, містить посилання на рішення Одеської облради від 25.11.1991р. №266-І „Про розмежування державного майна.

Разом з тим, згідно зі ст.87 ЦК УРСР в редакції, що була чинною станом на час складення акту від 23.09.1992р. про передачу Федерацією профспілок України та Федерацією профспілок Одеської області до статутного фонду АТ «Одесатурист» нерухомого майна соціалістичною власністю є: державна (загальнодержавна) власність; колгоспно-кооперативна власність; власність профспілок та інших громадських організацій.

Ст.89 ЦК УРСР було визначено, що державна власність основна форма соціалістичної власності. Держава є єдиним власником всього державного майна.

За таких обставин, суд доходить висновку, що будь-яке майно, яке за час існування Союзу РСР було передано, зокрема, профспілковим організаціям, належало до державної власності та передавалось останнім виключно у відання. Передача майна у відання не є передачею у власність з огляду на різне правове значення даних форм управління майном і на різні юридичні наслідки реалізації прав на це майно.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що за відсутності встановленого та зареєстрованого права власності територіальної громади саме на витребуване майно, з урахуванням відсутності вимог про визнання такого права власності та з огляду на неможливість здійснення відповідних висновків без участі заінтересованих осіб: АТ "Одесатурист", Федерації профспілок, ФДМУ тощо, підстави для задоволення позову про витребування майна згідно до ст. 387, 388 ЦК України відсутні.

Крім того, суд наголошує на тому, що відповідно до ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами осіб, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Як встановлено судом, в якості обґрунтування наявності у нього відповідних повноважень позивач Департамент комунальної власності посилається на п.2.2.1.4, 2.6, 5.2 Положення про Департамент (т.1 а.с.59-60).

Як вбачається з наявного у матеріалах справи Положення, Департамент, зокрема, здійснює повноваження орендодавця комунального майна, а також організує претензійно-позовну роботу та здійснює захист прав та інтересів територіальної громади в особі Одеської міської ради в усіх судових органах з питань, що віднесені до компетенції департаменту.

Разом з тим, суд вважає, що незважаючи на те, що спірне майно на сьогодні передано в оренду, правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі, не відносяться до компетенції департаменту як орендодавця комунального майна, оскільки направлені саме на захист права власності територіальної громади. Натомість доказів того, що спірне майно належить до майна департаменту у розумінні п.5.1.-5.2 положення про Департамент, матеріали справи не містять.

З урахуванням вищенаведених обставин у сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю „Камертон нежитлової будівлю літ. «К», що знаходиться за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5, загальною площею 98,5 кв.м. (реєстраційний номер майна у реєстрі прав власності на нерухоме майно 20893763), на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Приймаючи до уваги, що вимога про скасування запису про державну реєстрацію за ТОВ «Камертон» права власності на вказане майно є похідною та, крім того, не може бути задоволена за рахунок обраних позивачем відповідачів та у заявлений спосіб, у задоволенні позову в цій частині слід також відмовити.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, підстави для відшкодування позивачу витрат по сплаті судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 11 липня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська