ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016 року Справа № 904/2014/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сизько І.А. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Орєшкіної Е.В.,

при секретарі судового засідання: Крицька Я.Б.,

за участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №1 від 01.01.2016р.;

представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016р. по справі №904/2014/16

за позовом приватного акціонерного товариства ОРДЖОНІКІДЗЕВСЬКИЙ РУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД, м. Орджонікідзе, Дніпропетровська область

до приватного акціонерного товариства КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 507 064, 23 грн. за договором підряду

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року приватне акціонерне товариство ОРДЖОНІКІДЗЕВСЬКИЙ РУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД (далі ПрАТ ОРДЖОНІКІДЗЕВСЬКИЙ РУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до приватного акціонерного товариства КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ (далі ПрАТ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ) про стягнення 374 885, 23 грн. основного боргу, 119 276, 84 грн. інфляційних втрат та 12 902, 16 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016р. по справі №904/2014/16 (суддя Назаренко Н.Г.) позов задоволено частково: стягнуто з ПрАТ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ на користь ПрАТ ОРДЖОНІКІДЗЕВСЬКИЙ РУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД 374 885, 23 грн. основного боргу, 12 895, 35 грн. 3% річних, 115 926, 53 грн. інфляційних втрат та 7 555, 61 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором підряду №КЗГО/266-14Пд від 09.07.2014р. в частині повної та своєчасної оплати вартості виконаних позивачем робіт.

Не погодившись з рішенням суду, ПрАТ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016р. по справі №904/2014/16 в частині стягнення з ПрАТ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ 374 885, 23 грн. основного боргу, 12 895, 35 грн. 3% річних, 115 926, 53 грн. інфляційних втрат, 7 555, 61 грн. витрат по сплаті судового збору та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПрАТ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ на користь позивача 374 885, 23 грн. основного боргу та 5 623, 09 грн. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні рішення порушені норми матеріального та процесуального права; господарським судом безпідставно не задоволено та взагалі не зазначено в рішенні суду про клопотання відповідача з відповідними доказами за вих. №015-1104 від 11.04.2016р. про перенесення розгляду справи на підставі участі представника відповідача 12.04.2016р. в іншому судовому засіданні, де відповідачем зазначено, що він не погоджується з позовними вимогами, письмові заперечення проти позову із зазначенням нормативно-правового обґрунтування надасть у наступне судове засідання; позивачем при розрахунку 3% річних не враховано, що в період обрахування не включається день формування (подачі) позовної заяви, а розрахунок необхідно робити з врахуванням того, що 2016 рік є високосним, кількість днів у році становить 366 днів; всупереч вимогам договору, укладеного сторонами, та Господарського процесуального кодексу України, позивачем не надсилалась та не вручалась відповідачу претензія, доказів направлення на адресу відповідача претензії позивачем не надано; позивач не повідомляв відповідача належним чином про претензії щодо оплати за договором, навмисно подав до суду позовну заяву аж у 2016 році, обійшовши обовязковий порядок досудового врегулювання спору, для отримання штрафних санкцій, які зазначені в позові; договір діє лише в частині взаєморозрахунків (що виникли на основі цього договору під час дії договору) до повного виконання, а в іншій - до 31.12.2015р., дія договору припинилася 31.12.2015р., як і інші зобовязання сторін договору, обумовлені ним (в тому числі і щодо нарахування та визначення до стягнення після 31.12.2015р. штрафних санкцій, тощо); враховуючи, що суми, які визначені до стягнення рішенням господарського суду, не відповідають дійсності, суперечать положенням законодавства судові витрати в контексті ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

ПрАТ ОРДЖОНІКІДЗЕВСЬКИЙ РУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД відзив на апеляційну скаргу не надано, представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання ПрАТ ОРДЖОНІКІДЗЕВСЬКИЙ РУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД було повідомлене належним чином (а.с. 97).

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

09.07.2014р. між ПрАТ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ (замовник) та ПрАТ ОРДЖОНІКІДЗЕВСЬКИЙ РУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД (підрядник) укладено договір підряду №КЗГО/266-14Пд з протоколом розбіжностей від 12.08.2014р., за умовами якого замовник доручає підряднику, а підрядник приймає на себе зобов'язання виконати роботи по механічній обробці деталей та вузлів промислового обладнання, переданих йому, та передати замовнику механічно оброблені деталі та вузли промислового обладнання (продукція); замовник зобов'язується прийняти виготовлену продукцію та оплатити вартість виконаних робіт (п. 1.1, п. 1.2 договору).

За п. 1.3 договору, номенклатура, кількість та вартість виконаних робіт по механічній обробці деталей визначені в специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору.

Договором передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти виготовлену підрядником продукцію та оплати виконані роботи підрядника у строки, встановлені договором, а підрядник зобов'язаний виконати роботи по механічній обробці деталей в строки вказані в специфікації, у письмовій формі повідомити замовника про закінчення виготовлення продукції, по закінченню робіт надати акт виконаних робіт по формі КБ 2в та податкову декларацію (п.2.1.3, п.2.2.1 - п. 2.2.3 договору).

Відповідно п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 19.09.2014р., вартість договору підряду №КЗГО/266-14Пд від 09.07.2014р. визначається специфікаціями, які є невід'ємною частиною цього договору.

В п. 3.2 договору, в редакції протоколу розбіжностей, сторони узгодили оплату на протязі 3-х календарних днів на підставі рахунків, податкових накладних, актів виконаних робіт, підписаних обома сторонами.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2015р.; закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобовязань, які лишилися невиконаними (п. 5.1 договору).

До договору сторонами складено та підписано специфікації: №1 від 09.07.2014р., №2 від 20.09.2014р., №3 від 25.09.2014р., №4 від 21.10.2014р., в яких визначено найменування робіт, ціна, умови оплати, строк виконання робіт, тощо.

26.09.2014р. сторонами підписано акт виконаних робіт №249 про виконання робіт по специфікації №3 на суму 69 580,80 грн., на оплату яких позивачем складено накладну №249, рахунок №352 та податкову накладну №67 від 26.09.2014р.

Умови оплати робіт визначені в п. 3 специфікації №3, а саме, на протязі 14 календарних днів з моменту поставки продукції на підставі рахунку, податкової накладної, акта виконаних робіт, підписаного обома сторонами.

22.10.2014р. сторонами підписано акт виконаних робіт №281 про виконання робіт по специфікації №4 на суму 29 304, 43 грн., на оплату яких позивачем складено накладну №281, рахунок №394 та податкову накладну №75 від 22.10.2014р.

Умови оплати робіт визначені в п. 3 специфікації №4, а саме, на протязі 14 календарних днів з моменту поставки продукції на підставі рахунку, податкової накладної, акта виконаних робіт, підписаного обома сторонами.

31.10.2014р. сторонами підписано акт виконаних робіт №296 про виконання робіт по специфікації №2 на суму 128 400,00 грн., на оплату яких позивачем складено накладну №296, рахунок №409 та податкову накладну №112 від 31.10.2014р.

Умови оплати робіт визначені в п. 3 специфікації №2, а саме, на протязі 30 календарних днів з моменту повернення обладнання з ремонту на підставі рахунку, податкової накладної, акту виконаних робіт, підписаного обома сторонами.

12.05.2015р. сторонами підписано акт виконаних робіт №83 про виконання робіт по специфікації №1 на суму 147 600,00 грн., на оплату яких позивачем складено накладну №83 та рахунок №122 від 12.05.2015р.

Умови оплати робіт визначені в п. 3 специфікації №1, а саме, на протязі 14 календарних днів з моменту поставки продукції на підставі рахунку, податкової накладної, акта виконаних робіт по формі КБ-2в, підписаного обома сторонами.

Всі акти виконаних робіт підписані повноважними представниками сторін без заперечень та зауважень.

Таким чином, позивачем виконано роботи на загальну суму 374 885, 23 грн., які відповідачем не оплачені, в наслідок чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 374 885, 23 грн.

Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 ст. 853 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України ).

Відповідно ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

За положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача 374 885, 23 грн. основного боргу, 12 895, 35 грн. 3% річних за період з 11.10.2014р. по 21.03.2016р. та 115 926,53 грн. інфляційних втрат за період листопад 2014р. - лютий 2016р. включно, відмовивши в позові в частині стягнення 6,81 грн. 3% річних та 3 350,31 грн. інфляційних втрат, у звязку з помилками в розрахунку 3% річних та з урахуванням положень п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, де розяснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Стосовно доводів скаржника слід зазначити, що:

по-перше, щодо відсутності претензії позивача про оплату, доказів направлення на адресу відповідача претензії, то відповідно Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. №15-рп/2002 у справі №1-2/2002 (про досудове врегулювання спорів) положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. При цьому Конституційний Суд України вказав, що встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Отже, місцеві господарські суди приймають до свого провадження як позови з вимогами, що ґрунтуються на визнаних претензіях позивача, так і позови, щодо вимог яких не подано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору;

по-друге, щодо припинення дії договору 31.12.2015р. в тому числі і щодо нарахування до стягнення після 31.12.2015р. штрафних санкцій, то строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, після закінчення строку договору сторони відповідають за порушення договору, яке мало місце під час дії договору. Відтак, узгоджений сторонами строк дії договору дозволяє визначити виконання договірних зобов'язань у часі як належне, що є умовою припинення господарських зобов'язань. Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат застосовується загальна позовна давність (ст. 257 Цивільного кодексу України);

по-третє, щодо розрахунку 3% річних та судового збору, то при розрахунку 3% річних господарським судом враховано, що 2016 рік є високосним і кількість днів у році становить 366 днів, а розрахунок судового збору проведено з урахуванням положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, де встановлено, що господарські витрати у справі при частковому задоволенні позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог;

в четверте, щодо посилання скаржника на розгляд справи господарським судом без участі представника відповідача та безпідставне відхилення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, то клопотання свідчить про факт належного повідомлення скаржника про час та місце судового засідання; відповідач не є фізичною особою-підприємцем, а є підприємством з певною штатною чисельністю працівників, тому був не позбавлений права уповноважити на участь в судовому засіданні іншого працівника підприємства; відповідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладення розгляду справи є правом, а не обовязком суду; відповідач мав достатньо часу та не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами справи, надати письмові заперечення проти позову із зазначенням нормативно-правового обґрунтування своїх заперечень, відповідні документи, необхідні для розгляду справи по суті. В п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами 1 - 5 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст. 32 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні. Крім того, згідно ч. 2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд всебічно, повно та обєктивно зясував всі обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016р. по справі №904/2014/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя І.А. Сизько

Суддя Н.Л. Величко

Суддя Е.В. Орєшкіна

(Повний текст постанови складений 08.07.2016р.)