Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "12" липня 2016 р. Справа № 906/550/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 29.12.2015 №1603;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №4731/1 від 21.06.2016;

ОСОБА_3, довіреність №418/1 від 01.02.2016.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Житомиргаз збут"

про стягнення 13033558,76 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 10861557,76 грн. основного боргу, 944679,63 грн. пені, 68688,43 грн. 3% річних, 142779,25 грн. інфляційних та 1015853,69 грн. 7% штрафу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові та запереченнях на відзив, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, зазначених в поясненнях (а.с. 72-75, 108-110).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (газотранспортне підприємство/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Житомиргаз збут" (замовник/відповідач) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н012 (а.с. 35-41), відповідно до якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Згідно п.п. 1.2. договору річний план транспортування природного газу замовника складає 142799,995 тис. куб. м, утому числі по місяцях:

липень - 7000,00 тис. куб. м;

серпень - 7000,00 тис. куб. м;

вересень - 8045,858 тис. куб. м;

жовтень - 25283,615 тис. куб. м;

листопад - 7000,00 тис. куб. м;

грудень - 60808,860 тис. куб. м.

Послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (п.п. 3.1. договору).

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п.п. 3.4. договору).

Згідно п.п. 5.4. договору вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акту наданих послуг.

Відповідно до п.п. 5.5. договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п.п. 11.1. договору останній набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовників своїх зобов'язань за цим договором, договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначив, що на виконання умов договору надав відповідачу послуги з транспортування природного газу протягом липня 2015 року - квітня 2016 року в обсязі 328498,476 тис. куб. м. на загальну суму 33198518,24 грн., які були оплачені відповідачем частково, в сумі 22346960,48 грн.

Факт надання Позивачем протягом липня 2015 року - квітня 2016 року послуг Відповідачу по Договору підтверджується належно оформленими актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами а.с. 42-51).

Таким чином, за даними позивача у TOB «Житомиргаз збут» утворилась заборгованість за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за л ю т и й - к в і т е н ь 2016 року.

З урахуванням тарифів в розмірі 105,40 грн. та 43,30 грн. за тис. куб. м., без ПДВ (відповідно до Постанов НКРЕКП №3159 від 29.12.2015 «Про встановлення загального тарифу на транспортування природного газу, тарифу на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами» та №420 від 24.03.2016 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП №3159 від 29.12.2015» відповідно). Відповідачем було спожито:

- у лютому 2016 року 51 893,886 тис.куб.м., послуги за транспортування яких були оплачені Відповідачем не в повному обсязі;

- у березні 2016 року та у квітні 2016 року - 48 920,062 тис.куб.м. та 20 550,155 тис.куб.м. відповідно, послуги за транспортування яких не були оплачені Відповідачем взагалі.

Таким чином, позивач зазначив, що відповідач зобов'язаний оплатити надані йому послуги в сумі 10851557,76 грн., а саме:

- за лютий 2016 року до 20.03.2016 в сумі 6563538,70 (з яких оплатив лише 2967176,43 грн., заборгованість за лютий 2016 року - 3596362,27 грн.);

- за березень 2016 року - до 20.04.2016 в сумі 6187409,44 грн.;

- за квітень 2016 року - до 20.05.2016 в сумі 1067786,05 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 944679,63 грн. пені, 68688,43 грн. 3% річних, 142779,25 грн. інфляційних та 1015853,69 грн. 7% штрафу.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 637 ЦК України).

Статтею 905 ЦК України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначалося раніше, п.п. 11.1. договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим за кожний наступний календарний рік, якщо не менше, ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Враховуючи наведене, господарський суд прийшов до висновку. що договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н012 від 01.07.2015 продовжив дію на 2016 рік на тих же умовах.

Досліджуючи п.п. 1.2. договору, яким передбачений річний обсяг транспортування природного газу, судом встановлено, що за період з січня по червень не встановлено жодних планових обсягів транспортування.

Отже послуги з транспортування природного газу у період з січня по квітень 2016 року надавались поза межами договору №/Н012 від 01.07.2015.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України (постанова Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги пред'явлені передчасно та не підлягають задоволенню, оскільки жодної вимоги в будь-якій формі позивачем не пред'являлась,

Водночас слід зазначити, що представником позивача в судовому засіданні подано спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1788/у за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 21.06.2016, згідно якого в установленій послідовності перераховується сторонами 2000000,00 грн. за транспортування природного газу в 2016 році, але на підтвердження проведення розрахунків суду не було подано первинного бухгалтерського документу (платіжного доручення тощо).

Тому суд вважає подане протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ лише наміром проведення такого розрахунку, а не документом, що підтверджує його проведення.

Враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 10861557,76 грн. основного боргу.

Щодо стягнення пені, інфляційних, 3% річних, нарахованих на суму прострочених зобов'язань за 2016 рік, суд зазначає, що вимоги в даній частині не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не пред'явлено вимоги щодо сплати заборгованості, а тому відсутнє порушення зобов'язання. що тягне за собою наведені наслідки.

Щодо пені, 3% річних, нарахованих на суму прострочених зобов'язань за 2015 рік, суд зазначає наступне.

Впродовж 2015 року між Головним Управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, ТОВ "Житомиргаз збут", ПАТ "Укртрансгаз" та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» було підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за розрахунок коштів загального фонду Державного бюджету України №2230/у від 20.10.2015, №2485/у від 19.11.2015, №3046 від 18.12.2015 (а.с. 111-119), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій" на загальну суму 1166265,00 грн.

Однак, на підтвердження проведення розрахунків згідно зазначених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за розрахунок коштів загального фонду Державного бюджету України не було подано первинного бухгалтерського документу (платіжного доручення тощо) на підтвердження перерахування коштів в межах, зазначених протокольних рішень.

Отже, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ, укладені в 2015 році, є лише наміром проведення розрахунку, а не документом, що підтверджує його проведення.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до зазначених норм за прострочення відповідачем виконання зобов'язання по оплаті транспортування у 2015 році природного газу, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 4232,56 грн. та пені у розмірі 62092,86 грн.

Дослідивши розрахунки позивача, суд вважає обґрунтованими до стягнення позовні вимоги в частині стягнення 4232,56 грн. - 3% річних та 62092,86 грн. - пені, нарахованих за зобов'язаннями 2015 року.

Щодо позовних вимог в частині 7% штрафу, нарахованих відповідно до положень ч. 2 ст. 231 ГК України, господарський суд зазначає наступне.

Так, даною нормою передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

За порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Водночас суд зазначає, що відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14, господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Таким чином, враховуючи обставини справи, норми діючого законодавства України, суд прийшов до висновку, що вимоги щодо стягнення 7% штрафу безпідставні та задоволенню не підлягають.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України oбставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Oбов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Позивач не подав суду достатніх доказів на доведення позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 4232,56 грн. 3% річних та 62092,86 грн. - пені обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.07.16

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - позивачу (рек.)