ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року Справа № 5011-54/14342-2012

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І. - головуючого, доповідача
Алєєвої І.В., Коробенка Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія"
на постанову за заявою проКиївського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу
у справі№ 5011-54/14342-2012
Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста"
до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта"
простягнення 46149,42 грн,

за участю представників: ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія": Самойленко П.М. -предст. дов. від 11.04.2016;
Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста"не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно)
відповідачаЛінкевич О.В.- предст. дов. від 17.05.2016;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2012 позов задоволено частково; стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» 45639,42 грн. страхового відшкодування, 1591,63 грн. витрат по сплаті судового збору; в іншій частині позову відмовлено. На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, Господарським судом міста Києва 20.11.2012 видано наказ про примусове виконання рішення суду, дійсний до пред'явлення до 20.11.2013.

06.10.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" звернулось до господарського суду із заявою про заміну сторони (стягувача) по справі його правонаступником, а саме: замінити Товариство з додатковою відповідальністю " Страхова компанія "Наста" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" у зв'язку з переходом до заявника прав кредитора згідно з договором про відступлення права вимоги № 2503 від 25.03.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2015 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про заміну сторони (стягувача) у справі задоволено частково; замінено сторону у справі № 5011-54/14342-2012, а саме: Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія"; в іншій частині заяви відмовлено.

12.11.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" звернулось до господарського суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу, в якій просило суд поновити строк для пред'явлення наказу до виконання та видати дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 20.11.2012 № 5011-54/14342-2012 про стягнення з відповідача 45639,42 грн суми страхового відшкодування та 1591,63 грн судового збору. В обґрунтування заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" вказало, що строк пред'явлення наказу пропущено з поважних причин, оскільки як первісний кредитор, так і новий кредитор витратили час на отримання дублікату судового наказу та заміни сторони у справі № 5011-54/14342-2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 (суддя Борисенко І.І.) у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу у справі № 5011-54/14342-2012 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 (судді: Сітайло Л.Г. - головуючий, Баранець О.М., Пашкіна С.А.) ухвалу господарського суду залишено без змін, як законну і обґрунтовану.

Не погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції, а справу передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: в порушення статей 512, 514, 516 Цивільного кодексу України, статті 25 Господарського процесуального кодексу України та статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" суди дійшли помилкового висновку щодо наслідків заміни кредитора у зобов'язанні та обсягу правонаступництва позивача за судовим рішенням,

зокрема, щодо його права бути стороною виконавчого провадження, не врахували правових висновків Верховного Суду України з цих питань; суди, відмовивши у задоволенні заяви про видачу дублікату наказу, не дослідили обставин втрати наказу первісним стягувачем та причини пропуску строку пред'явлення наказу до виконання; висновки судів перешкоджають виконанню рішення суду, яке відповідно до частини п'ятою статті 124 Конституції України та статті 115 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковим, не враховують практику Європейського суду з прав людини щодо гарантованого права на справедливий суд та виконання рішень суду.

У відзиві на касаційну скаргу та усно у судовому засіданні відповідач заперечив доводи касаційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а ухвалу господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Представник скаржника підтримав у судовому засіданні доводи касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників скаржника та відповідача, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2012 Господарським судом міста Києва 20.11.2012 видано наказ про примусове виконання рішення суду, дійсний до пред'явлення до 20.11.2013.

29.07.2013 Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста" як позивач та стягувач у справі звернувся до господарського суду з заявою про видачу дубліката судового наказу без обґрунтування такої видачі, та додавши до заяви докази сплати судового збору та копію довіреності представника позивача. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2013 Товариству з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста" відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на недотримання вимоги частини третьої статті 120 Господарського процесуального кодексу України; ухвала не оскаржена та набрала законної сили.

Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "НАСТА" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (новий кредитор) укладено Договір № 2503 про відступлення права вимоги від 25.03.2014 (далі - договір), відповідно до умов якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих страхувальникам первісного кредитора по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору, в тому числі, право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих страхувальнику за договором страхування, за якими виникли правовідносини в межах даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" неодноразово зверталось із заявами про заміну сторони (стягувача) у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2015 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія " про заміну сторони (стягувача) по справі задоволено частково; замінено сторону по справі Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія ", в заяві в частині заміни стягувача на його правонаступника відмовлено.

Місцевий господарський суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що стягувачем у справі є Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "НАСТА", якому надано право звернення до суду з видачею дублікату наказу, проте встановлений строк для пред'явлення наказу у справі стягувачем пропущено без поважних причин та за відсутності жодного обґрунтування.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, погодився з висновками місцевого суду щодо відмови у задоволенні заяви Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу.

Судова колегія зазначає, що згідно з частиною другою статті 512, статтею 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 25 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу; усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Згідно зі статтею 119 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено. Заява про відновлення пропущеного строку подається до господарського суду, який прийняв судове рішення. Заява розглядається у засіданні господарського суду, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач і боржник. Неявка боржника і стягувача у судове засідання не є перешкодою для розгляду заяви.

Частиною першою, третьою статті 120 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання; до заяви про видачу дубліката наказу мають бути додані довідка установи банку, державного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу; при втраті наказу стягувачем - довідка стчягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено.

У даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" звернулося з заявою від 06.10.2015 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дублікату наказу Господарського суду міста Києва від 20.11.2012. За частиною першою статті 53 Господарського процесуального строку за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів, посадових осіб - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів посадових осіб, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За приписами статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, власне ім'я чи по батькові (для фізичної особи), державний виконавець за наявності підтверджуючих документів своєю постановою, яка затверджується начальником відділу, змінює назву сторони виконавчого провадження. За змістом статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред'явленні до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили, чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення. Згідно з частиною другою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Таким чином, чинне законодавство пов'язує можливість відновлення судом пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання із наявністю поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин пропуску вказаного строку оцінюються судом, виходячи з наявності обставин, які об'єктивно перешкоджали заявнику (чи його попереднику) реалізувати своє право на пред'явлення наказу до виконання протягом законодавчо встановленого строку.

Обов'язок доведення вказаних обставин належним та допустимими доказами покладається на сторони відповідно до положень статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, суди дійшли вірного висновку, що наказ, у даній справі не був пред'явлений до виконання у встановлений строк без поважних причин та їх обґрунтування, а скаржник в порушення вказаних приписів не спростував законних та обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія " про поновлення строку пред'явлення наказу до виконання та видачу його дублікату.

Доводи касаційної скарги щодо обсягу правонаступництва Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" в межах даної справи за Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "НАСТА" (первісний кредитор) є вірними та відповідають висновкам ухвали Господарського суду міста Києва від 26.10.2015; разом з тим, господарські суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні поданої заяви правильно дослідили та вказали, що встановлений строк для пред'явлення наказу у справі первісним кредитором у даній справі пропущено вже на час укладення договору про відступлення права вимоги, при цьому поважних причин в обґрунтування пропуску первісним кредитором не наведено.

Судова колегія констатує, що, укладаючи договір про відступлення права вимоги, новий кредитор мав можливість з'ясувати стан реалізації первісним кредитором своїх прав як стягувача у даній справі.

Посилаючись на неврахування судами практики Європейського суду з прав людини, скаржник не взяв до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" за змістом якого вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, а від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, висновки Європейського суду з прав людини, які суд касаційної інстанції застосовує у даній справі відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", як джерело права, не суперечать встановленим законодавчо приписам про наявність строку для пред'явлення до виконання наказу суду та висновкам судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для відновлення строку в силу відсутності відповідних визначених судами поважних причин.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного та ухвалі місцевого господарських судів, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди вирішили спір відповідно до вимог статей 4-2, 4-3, 33, 34, 43, 84, 101, 105 Господарського процесуального кодексу України, розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, надали оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, та доводам сторін, відповідно відобразивши це в судових рішеннях.

Доводи скаржника про порушення господарськими судами норм процесуального права суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, належно та повно встановлених судами та не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України; підстав для скасування законних та обґрунтованих судових рішень з мотивів, викладених у касаційній скарзі, не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 у справі № 5011-54/14342-2012 Господарського суду міста Києва та ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 залишити без змін.

Головуючий Л. Рогач

Судді І. Алєєва

Г. Коробенко