ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" липня 2016 р.Справа № 916/1490/16

за позовом Компанія "ТРАНСЕКСІМ ДИШ ТИДЖАРЕТ ІТХАЛЯТ-ІХРАКАТ-ПАЗАРЛАМА ОСОБА_1ЛТД.СТІ";

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІРА-АГРО"

про стягнення 174430,25 грн.;

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

ОСОБА_1 позивача: ОСОБА_2 по довіреності №б/н від 08.03.2016р.;

ОСОБА_1 відповідача: -не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Компанія "ТРАНСЕКСІМ ДИШ ТИДЖАРЕТ ІТХАЛЯТ-ІХРАКАТ-ПАЗАРЛАМА ОСОБА_1ЛТД.СТІ" звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю " ТІРА-АГРО " про стягнення 7029 доларів США, що еквівалентно176638,77 грн., 2000 доларів США витрати на юридичні послуги, що еквівалентно 50260грн. та судові витрати.

Також, в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України позивач просить накласти арешт на розрахункові рахунки відповідача.

Суд відмовляє в задоволенні забезпечення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 16 „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову із змінами та доповненнями, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 16 „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову із змінами та доповненнями, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що заява про забезпечення позову необґрунтована та така, що не відповідає вимогам діючого законодавства.

Ухвалою суду від 09.06.2016 року порушено провадження у справі № 916/1490/16.

06.07.2016р. представник позивача звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, та просить суд стягнути з відповідача 174430,25грн. заборгованості, 49631,60грн. витрат за надані юридичні послуги та судові витрати.

Представник позивача позов з урахуванням зменшення позовних вимог підтримує, наполягає на його задоволенні.

Відповідач в судове засідання не зявлявся, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, хоча про час та місце судових засідань повідомлявся належним, про поважність причин відсутності не повідомив, своє право на захист не використав, у звязку з чим справа розглядається по наявним в ній матеріалам у порядку ст.75 ГПК України.

06.07.2016р. відповідач звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи в звязку з тим, що у нього відсутня будь-яка інформація щодо позову та надати можливість ознайомитись з матеріалами справи.

Обґрунтовуючи свою заяву, відповідач посилається на те, що відповідно до ст. 56 ГПК України не отримував копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Суд розглянувши заяву відповідача про відкладення розгляду справи зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в якості доказу направлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів надано опис вкладення та фіскальний чек № 7980 від 31.05.2016р., що відповідає вимогам ст. 56 ГПК України та п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України і тому суд вважає належним доказом направлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Крім того, в матеріалах справи є поштове повідомлення про отримання відповідачем 16.06.2016р. ухвали про порушення провадження у справі №916/1490/16.

Таким чином, відповідач з 16.06.2016р. по 06.07.2016р. не був позбавлений права на ознайомлення з матеріалами справи.

Також, в ст. 77 ГПК України вичерпаний перелік підстав для відкладення розгляду справи, відповідно якої відсутні підстави щодо відкладення розгляду справи, в звязку з тим, що відсутня будь-яка інформація щодо позову та надати можливість ознайомитись з матеріалами справи

Отже, суд відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 06.07.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступне.

13 січня 2016 р. між Компанію «ТРАНСЕКСІМ ДИШ ТИДЖАРЕТ ІТХАЛЯТ-ІХРАКАТ-ПАЗАРЛАМА ОСОБА_1ЛТД.СТІ» (Туреччина), надалі («Продавець») та ТОВ «Тіра-Агро» (Україна), надалі («Покупець») було укладено Контракт № 01/16 (надалі "Контракт"), згідно п.1.1, якого Продавець продає, а Покупець купує Товар в кількості, відповідно до Специфікації .

18 січня 2016 року між Продавцем і Покупцем було укладено Специфікацію у вигляді додатку №1 від 18 січня 2016 року до Контракту №01/16 від 13 січня 2016 року, що була оформлена у відповідності з п. 1.2 даного Контракту.

В даній Специфікації зазначено, що Продавець зобов'язується продати Покупцю товар, а саме «Апельсини свіжі сорт Вашингтон (56-72)» в кількості (нетто) 21 300,00 кг (брутто 22500 кг) на загальну суму 7 029,00 ( сім тисяч двадцять дев'ять ) доларів США, а також вказано, що поставка має відбуватися на умовах FOB INCOTERMS-2010 та визначено місце відвантаження Товару - Туреччина, м. Хатай, Дортел, 10-й км траси Е5 по напрямку Іскендерун. Згідно з п. 6.1, 6.1.1, 6.2 Контракту та Специфікації оплата здійснюється у валюті долар США через ЗО банківських днів з моменту відвантаження.

Згідно із умовами FOB Інкотермс 2010 термін "франко-борт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й пошкодження товару повинен нести покупець. Відповідно до п. А4 умов FOB Інкотермс 2010 продавець зобов'язаний здійснити завантаження товару на борт судна, призначеного продавцем, у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами, в названому порту відвантаження, у спосіб, що відповідає звичаям порту.

20 січня 2016 року Продавець виконав свої зобовязання за Контрактом та відповідними специфікаціям на загальну суму 7 029,00 доларів США, а саме: за специфікацією (додаток №1 від 18.01.2016) та інвойсом №18-1 від 18 січня 2016 року здійснено поставку на умовах FOB Іскедерун (Туреччина) (відповідно до правил Інкотермс 2010) 21 300 кг «Апельсини свіжі сорт Вашингтон (56-72)» на загальну суму 7 029,00 доларів США, вантажоодержувач ТОВ «ТІРА-АГРО», місце розвантаження ОСОБА_2, що підтверджується коносаментом № ЕСК0116142 від 20 січня 2016 року.

Відповідно до п.5.1 Контракту, якість товару має відповідати стандартам прийнятим для даного виду продукції. Якість товару була посвідчена сертифікатом фітосанітарної служби Туреччини № ЕС/ТR А 2578517 від 19 січня 2016 року та сертифікатом походження №0955870 від 19 січня 2016 року, що теж виданий уповноваженими органами в Туреччині. В сертифікаті походження зазначено №0955870 від 19 січня 2016 року, що виробником Товару є компанія АyFer Dursun Sarayoglu Ihracat Dahili Ticaret (Туреччина), яка постачає товар через компанію «ТРАНСЕКСІМ ДИШ ТИДЖАРЕТ ІТХАЛЯТ-1ХРАКАТ-ПАЗАРЛАМА ОСОБА_1ЛТД.СТІ».

05.02.2016 року даний товар було розмитнено в м. Одеса за ВМД 50006000/2016/001495 та отримано товар Покупцем, відповідно до умов Контракту № 01/16 від 13 січня 2016 року.

Отже, Продавець виконав покладені на себе зобовязання за Контрактом № 01/16 від 13 січня 2016 року.

Таким чином, Відповідач не виконав свої зобов'язання за Договором належним чином та не сплатив позивачу за поставлений товар 7029 доларів США.

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договором обовязку щодо оплати заборгованості за отриманий товар, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою з урахуванням зменшення, згідно якої просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 174430,25грн. 49631,60грн. витрат за надані юридичні послуги та судові витрати.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. ОСОБА_1 може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено наявність поставки позивачем відповідачу товару, існування заборгованості відповідача по оплаті вартості отриманого товару, у звязку з чим позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача вартості поставленого товару в сумі 174 430,25грн. є обґрунтованою та підлягає судом задоволенню.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи відповідачем не було належним чином доведено суду та доказано виконання своїх зобовязань.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини справи та перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку сум заявлених до стягнення, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2616,45грн.

Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 49 631,60грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.3. Постанови пленуму ВГСУ України від 21 лютого 2013 року N 7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Позивачем не надано належних доказів про сплату юридичних послуг у розмірі 49631,60грн. тому суд не задовольняє вимоги позивача про стягнення юридичних послуг.

Керуючись ст.ст.44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " ТІРА-АГРО " (65044, м. Одеса, пров. Пироговський, буд. 6, офіс 2, код 34890149) на користь Компанії "ТРАНСЕКСІМ ДИШ ТИДЖАРЕТ ІТХАЛЯТ-ІХРАКАТ-ПАЗАРЛАМА ОСОБА_1ЛТД.СТІ" (Туреччина, Деврек/Зонгулдак ОСОБА_3 ОСОБА_4 №1/5-4) основного боргу у розмірі 174430,25грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2616,45грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 11 липня 2016 р.

Суддя С.В. Літвінов