РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"13" липня 2016 р. Справа № 903/680/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Крейбух О.Г. ,

суддя Гулова А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Приватного акціонерного товариства "Броварське шляхово-будівельне управління №50"

на ухвалу господарського суду Волинської області від 25.05.16р.

у справі № 903/680/14 (суддя Кравчук А.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Броварське шляхово-будівельне управління №50"

до відповідача ОСОБА_1 автомобільних доріг України у Волинській області

про стягнення 31 809 861,41 грн.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2;

відповідача: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 25.05.2016р. у справі №903/680/14 заяву служби автомобільних доріг у Волинській області від 16.05.2016 року про відстрочку виконання рішення господарського суду Волинської області від 03.09.2014 року по справі № 903/680/14 задоволено. Виконання рішення господарського суду Волинської області від 03.09.2014 року по справі № 903/680/14 відстрочено до 01 серпня 2016 року.

При винесенні вищевказаної ухвали, суд першої інстанції врахував виконання боржником рішення суду в частині повної сплати основної заборговансоті, що складає 95%, соціальне значення підприємства, неприпустимість зупинення діяльності боржника у сфері забезпечення безпеки руху, те, що зупинення видаткових операцій по банківських рахунках підприємства призводить до його неспроможності фінансування, неможливості розрахунків з підрядниками, що в свою чергу перешкоджає виконанню необхідних заходів по ліквідації ямковості, яка викликає аварійні ситуації, і як наслідок завдає шкоду майну, життю та здоров'ю громадян, заборгованості перед бюджетом, працівниками, підрядниками, можливості нарахування пені та недобору поповнення в держбюджет.

За наведеного вище, суд дійшов висновку за можливе, з врахуванням інтересів стягувача, відстрочити виконання рішення господарського суду у справі №903/680/14 від 03.09.2014 року до 01.08.2016 року.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Броварське шляхово-будівельне управління №50" звернулось з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить ухвалу господарського суду Волинської області від 25.05.2016р. у справі №903/680/14 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду відмовити.

Скаржник (стягувач) вважає, що ухвала господарського суду є незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх вимог, скаржник вказує, зокрема, на таке:

відповідач в достатній мірі використав можливість відстрочити виконання рішення суду, оскільки чотири рази звертався із заявою про отримання відстрочки і тричі отримував відстрочку до 30.03.2015 р., до 30.04.2015 р. та до 01.06.2015 р., але так і не виконав останнє, хоча весь цей час нормально функціонував як установа та виконував покладені на нього завдання;

відповідач самостійно виконав значну частину рішення суду вже за межами дії відстрочок, перерахувавши двома платіжними дорученнями на поточний рахунок позивача 30 175 427 грн., чим довів свою платоспроможність і можливість виконати рішення суду без надання відстрочки. Залишок невиконаного рішення становить всього 1 707 513, 41 грн., що значно менше за виконане;

як підтвердив представник відповідача, в даний час на його рахунках є приблизно 7 млн. грн., що дає підстави вважати, що рішення за можливе виконати в повному обсязі;

в даному випадку йде мова про залучені під державні гарантії Державним агентством автомобільних доріг у 2012 році кредитні кошти, які за частиною 1 постанови КМУ від 12.02.2014 р. № 46 призначені для оплати будівництва, реконструкції, капітального та поточного ремонту автомобільних доріг загального користування державного і місцевого значення у 2014 році;

факт наявності коштів для оплати робіт, виконаних позивачем вже доведений в суді, наявність їх підтверджена Довідкою Державного агентства автомобільних доріг України (УКРАВТОДОР) від 02.09.2014 р. № 12-5-68 у розмірі 6 622 052 698,72 грн.

З огляду на наведені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, скаржник вважає, що судом першої інстанції задоволено заяву відповідача про відстрочку виконання рішення за відсутності на те визначених законом підстав, у звязку з чим ухвалу суду першої інстанції слід скасувати.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого просить відмовити в задоволення апеляційної скарги, а оскаржену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, відповідач (боржник) вказує наступне:

виділенні з державного бюджету кошти були передбачені в розмірі суми основної заборгованості (виконані обсяги робіт) без врахуваня інфляційних втрат та 3% річних. Дані видатки були передбачені 12.04.2014 року, а рішення суду про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 прийнято 03.09.2014 року. З того часу і до сьогодні державних видатків на погашення інфляції та 3% річних не надходило. На момент прийняття ухвали, на рахунках ОСОБА_1 дійсно перебувало 7 млн. грн.,однак дані кошти не могли бути ні відповідачем, ні органом Казначейства спрямовані на виконання рішення суду, оскільки згідно Плану фінансування дорожньої галузі та Паспорта бюджетної програми затвердженої КМУ ці кошти виділені на поточний ремонт автомобільних доріг у 2016 році;

виконання рішення суду відбувається у відповідності до Постанови КМУ від 3 серпня 2011 р. № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Згідно пункту 3 даного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Також пункт 25 передбачає, що безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку. На час виконання рішення органом Казначейства не проводяться платежі за платіжними дорученнями боржника;

на відкриті реєстраційні рахунки надходять кошти Обласного бюджету, які можуть використовуватися виключно на поточний ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення Львів-Радехів-Луцьк (Н-17), що підтверджується Законом України «Про внесення зміни до розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України щодо експерименту в Одеській, Волинській, Львівській та Чернівецькій областях з фінансового забезпечення реконструкції, поточного ремонту автомобільних доріг загального користування державного значення», а також Постановою КМУ від 16.09.2015 року № 726, Планом використання бюджетних коштів на 2016, затвердженим департаментом інфраструктури і туризму Волинської обласної держадміністрації;

кошти Державного бюджету України, які надходять на реєстраційні - рахунки ОСОБА_1, відкриті заявником в Управлінні державної казначейської служби України у Волинській області, та відповідно до Порядку використання коштів Державного бюджету України використовуються з такими основними напрямками діяльності: розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, виплата зарплати працівникам та інше.

власником грошових коштів, які знаходяться на реєстраційних рахунках, відкритих позивачем в Управлінні державної казначейської служби України у Волинській області, є держава Україна в особі Укравтодору, який і є розпорядником коштів з державного бюджету;

Казначейство під час виконання рішення блокує рух коштів по всіхрахунках ОСОБА_1 автомобільних доріг у Волинській області, однак списання коштів здійснює лише за письмовими документами боржника. Самостійно Казначейством списання коштів не проводиться.

Ураховуючи вказане вище, боржник вважає, що суд першої інстанції цілком законно дійшов висновку про наявність правових підстав для відстрочки виконання судового рішення, а тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, а оскаржену ухвалу - залишити без змін.

13 липня 2016 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженої ухвали було порушено норми матеріального та процесуального права. Вказав на те, що залишилася невелика сума для оплати, а також, що відповідачем не було обгрунтовано наявність підстав для відстрочки виконання рішення. З огляду на вказане, вважає, що ухвалу господарського суду Волинської області від 25.05.2016р. у справі №903/680/14 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду відмовити.

Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обгрунтування своєї позиції. Зауважив, що з огляду на складне фінансове становище у відповідача відсутня обєктивна спроможність вчасно провести розрахунки з позивачем.

Представник пояснив, що ОСОБА_1 автомобільних доріг України у Волинській області є державною установою та відповідно фінансується з бюджету. Окрім того, представник вказав, що на виконання плану використання бюджетних коштів відповідачу на період 2016 року відкрито реєстраційний рахунок № р/р 4320, рух грошових коштів по якому 13.05.2016 р. був заблокований органом казначейства, кошти з даного рахунку можуть використовуватися лише на поточний ремонт автомобільної дороги Львів-Радехів-Луцьк.

Представник звернув увагу суду на те, що відповідач, як утримувач бюджетних коштів бере на себе зобов'язання та проводить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань. Між тим, вказав, що орган казначейства під час виконання рішень блокує рух коштів по усіх рахунках відповідача, однак списання коштів можливе лише за письмовими документами відповідача. Однак, використання коштів на рахунках відповідача для погашення заборгованості буде нецільовим використанням коштів, за що ст. 210 КК України передбачена кримінальна відповідальність.

Відтак, відповідач вважає, що ухвала господарського суду є цілком законною та обгрунтованою, а тому просить дану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали оскарження ухвали, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, рішенням господарського суду Волинської області від 03.09.2014 року у справі №903/680/14 позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 автомобільних доріг у Волинській області на користь Приватного акціонерного товариства "Броварське шляхово-будівельне управління № 50 " - 30 175 427 грн. основного боргу, 186 012 грн. 91 коп. 3% річних, 1 448 420 грн. 50 коп. інфляційних втрат, 73 080 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору, а всього: 31 882 940 грн. 41 коп (Т.1, а.с. 246-248).

Зазначене рішення залишено без змін за результатами апеляційного провадження відповідно до постанови Рівненського апеляційного господарського суду Від 18.12.2016р. у справі №903/680/14 (Т.2, а.с. 39-43).

На виконання рішення господарського суду Волинської області від 03.09.2014 року у справі № 903/680/14 видано наказ № 903/680/14-1 від 25.12.2014 року (Т.2, а.с. 48).

Ухвалами господарського суду Волинської області від 30.01.2015 року, 29.04.2015р. відстрочено виконання рішення господарського суду Волинської області від 03.09.2014 року у справі № 903/680/14 до 30 березня 2015 року, до 1 червня 2015 року (Т.2. а.с. 89-91, 135-137).

Як стверджується матеріалами справи, в подальшому 16 травня 2016 року заявник - ОСОБА_1 автомобільних доріг у Волинській області звернувся в господарський суд Волинської області із заявою № б/н від 16.05.2016 року про відстрочку виконання рішення господарського суду Волинської області від 03.09.2014 року у справі № 903/680/14 за позовом приватного акціонерного товариства "Броварське шляхово-будівельне управління №50" до служби автомобільних доріг України у Волинській області про стягнення 31 809 861 грн. 41 коп. до 01.08.2016 року (Т.2, а.с. 182-183).

Мотивуючи заяву про відстрочку виконання рішення, заявник вказує на те, що на даний час виконання рішення господарського суду Волинської області від 03.09.2014 року у справі №903/680/14 є ускладненим у зв'язку з відсутністю присуджених коштів в наявності, затверджених кошторисних призначень на відповідному рахунку. Відповідачем виконано рішення суду в частині сплати основного боргу в сумі 30 175 427 грн. 00 коп. Зазначає, що відповідач є бюджетною організацією, яка фінансується з Державного бюджету України на підставі кошторису, який затверджується на початку року. Відповідачем направлено листа до Державного агентства автомобільних доріг України з проханням надати додаткові кошти для виконання рішення суду. Крім того, САД є єдиною організацією, яка фінансує виконані роботи на дорогах загального користування, а блокування рахунків призвело до неможливості розрахунків з підрядниками, що в свою чергу зупинило виконання необхідних заходів по ліквідації ямковості, яка викликає аварійні ситуації, і як наслідок завдає шкоду майну, життю та здоров'ю громадян. Арешт коштів призводить до заборгованості перед бюджетом, працівниками, підрядниками, нарахування пені та недобору поповнення в держбюджет.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 25.05.2016р. у справі №903/680/14 задоволено означену вище заяву та відстрочено виконання рішення господарського суду Волинської області від 03.09.2014 року усправі № 903/680/14 до 01 серпня 2016 року.

Переглядаючи вищевказану ухвалу суду першої інстанції на предмет відповідності вимогам діючого законодавства, суд апеляційної інстанції враховує наступні положення діючого законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 ГПК України окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміни способу та порядку їх виконання.

Згідно з ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Стаття 115 Господарського процесуального кодексу України визначає, що рішення господарського суду, які набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили. Накази про стягнення судового збору надсилаються до місцевих органів державної податкової служби.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, в тому числі наказів господарських судів.

Стаття 36 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає відстрочку або розстрочку виконання, встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення. За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу й порядку виконання.

Наведена норма Закону кореспондується з нормою, визначеною статтею 121 ГПК України.

Так, згідно зі статтею 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Аналіз наведених вище нормативно правових положень вказує на те, що законодавець пов'язує вчинення господарським судом такої процесуальної дії як відстрочка або розстрочка виконання судового рішення з наявністю відповідних обставин. При цьому такі обставини за своєю природою є обєктивними та повинні беззаперечно ускладнювати виконання рішення або ж робити його неможливим.

У пункті 7.1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року № 9, розяснено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Колегія суду зважає на те, що стаття 121 Господарського процесуального кодексу України не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання.

З урахуванням правової позиції Пленуму Вищого господарського суду України, наведеної п. 7.2. Постанови "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 року (зі змінами та доповненнями), судова колегія суду апеляційної інстанції зважає на те, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Окрім того, у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26 грудня 2003 року №14 розяснено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.351 ЦПК і ст.121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Зясовуючи питання щодо наявності визначених Законом підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції у даному випадку також ураховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним з загальнолюдських вимірів права. Добросовісність є наміром належним чином захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. Розумність є вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів всіх учасників.

Більше того, визначальним фактором при вирішенні питання наведеного змісту є встановлення судом підставності виняткових випадків та їх об'єктивного впливу на виконання судового рішення.

В той же час, колегія суддів зважає на те, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У даному випадку, рішенням господарського суду Волинської області від 03.09.2014 року усправі № 903/680/14 стягнуто з відповідача 30 175 427 грн. основного боргу, 186 012 грн. 91 коп. 3% річних, 1 448 420 грн. 50 коп. інфляційних втрат, у звязку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань згідно договору підряду на виконання робіт по реконструкції автомобільної дороги державного значення Київ-Ковель-Ягодин (на Люблін) км 478+000-км 482+100 № 03.1/17 від 27.07.2010 року.

Як свідчать встановлені обставини у даній справі, боржник у своїй заяві про відстрочку виконання рішення суду покликається на тяжке матеріальне становище підприємства, повне погашення основної суми заборгованості, стратегічне значення підприємства, оскільки останнє забезпечує безпеку дорожнього руху, що фінансуються із державного бюджету.

Між тим, як вірно було встановлено господарським судом першої інстанції, боржником частково виконано рішення суду від 03.09.2014 року №903/680/14 та повністю погашено основну заборгованість в сумі 30 175 427 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 24 від 24.11.2015 року на суму 14 450 529 грн. 00 коп., № 2 від 03.12.2015 року на суму 15724 898 грн. (Т.2, а.с. 196-197).

Окрім того, згідно листа Державного агентства автомобільних доріг України №618/1/6.1-11 від 30.03.2016 року ОСОБА_1 автомобільних доріг виділено 140 112,8 тис. грн. на поточні видатки (КЕКВ 2281) - поточний ремонт та утримання автомобільних доріг загального користування, з яких 58 227,5 тис. грн. на оплату робіт з поточного середнього ремонту, прийнятих у 2016 році; 81 885,3 тис. грн. на оплату робіт з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання, прийнятих у 2016 році. Щодо капітальних видатків (КЕКВ 3210), в т.ч. на погашення кредиторської заборгованості, бюджетних коштів не передбачено (Т. 2, а.с. 191-193).

ОСОБА_1 автомобільних доріг у Волинській області є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор), яке відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 № 456/2011 "Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України" є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України.

Відтак, як правильно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_1 автомобільних доріг у Волинській області є державною організацією, отримувачем державних коштів, розпорядником коштів є Державне агентство автомобільних доріг України, яке фінансується з державного бюджету.

Між тим, механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, прийнятих судами, а також іншими державними органами, які відповідно до закону мають право приймати такі рішення встановлено постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ" № 845 від 03.08.2011 року.

Згідно з пунктом 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року) рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства з попереднім інформуванням Мінфіну та у порядку черговості надходження виконавчих документів.

Ураховуючи наведене, державні виконавці не мають законних підстав проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами в справах, де боржниками є державні органи. Стягувачам необхідно подавати такі документи безпосередньо до органів Казначейства. Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження (п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»). Така позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 08.07.2015 року у справі №916/2543/14.

Окрім того, за приписами ч. 8 ст. 13 Бюджетного кодексу України, платежі за рахунок спеціального фонду бюджету здійснюються в межах коштів, що фактично надійшли до цього фонду на відповідну мету (з дотриманням вимог частини другої статті 57 цього Кодексу), якщо цим Кодексом та/або законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) не встановлено інше.

Частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України унормовано, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

За наведених обставин, зокрема, ураховуючи особовий статус боржника у виконавчому провадженні, колегія суддів відзначає, що застосування, в повній мірі заходів примусового виконання рішень, передбачених ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" , до боржника вказаної категорії, є неможливим.

Отже, в сукупності наведені дії боржника свідчить про створення належних умов для проведення розрахунків зі стягувачем.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів констатує, що відповідач аргументував належними засобами доказування наявність саме таких виняткових обставин, які є достатньою підставою для відстрочки виконання рішення.

За таких обставин, зокрема, ураховуючи проведення розрахунків боржником в частині оплати основної суми заборгованості за зобов'язанням, та з огляду на недоведення позивачем відсутності виняткових обставин для відстрочки виконання рішення, встановлений факт відсутності відповідних асигнувань з Державного бюджету, статус відповідача як організації, яка не є прибутковою, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо встановлення правових підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання судового рішення у даній справі.

З огляду на викладене вище, судова колегія не приймає до уваги доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, оскільки останні не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та суперечать положенням чинного законодавства.

За наведених вище підстав, колегією суддів не встановлено порушень або неправильного застосування норм процесуального чи матеріального права судом першої інстанції, які можуть бути підставою для скасування оскарженої ухвали в порядку статті 104 ГПК України.

Ураховуючи вищевказане, ухвалу Волинської області від 25.05.2016р. у справі №903/680/14 належить залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Броварське шляхово-будівельне управління №50" - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 86, 99, 101, 103-106, 121 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Броварське шляхово-будівельне управління №50" залишити без задоволення, а ухвалу Волинської області від 25.05.2016р. у справі №903/680/14 залишити без змін.

2. Матеріали справи №903/680/14 повернути в господарський суд Волинської області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Гулова А.Г.