ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2016 р.Справа № 922/632/16

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Светлічний Ю.В.

судді: Бринцев О.В. , Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дружківський завод металевих виробів", м. Дружківка
до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Харків
про стягнення 3087104,86 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1 довіреність б/н від 30.12.2014р.;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дружківський завод металевих виробів" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", в якій позивач просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 3425742,05грн., які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського рахунку та обслуговування продуктів клієнта системою "Star Access" №1 від 12.02.2013р., яке полягало на думку позивача, у порушенні права власності позивача на виручку у національній валюті від обов'язкового продажу іноземної валюти, чим заподіяв позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

31.03.2016р. відповідачем у справі надано до суду відзив на позовну заяву за вх.№10694, в якому відповідач проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити, оскільки ним було виконано зобов'язання за договором належним чином, здійснивши продаж іноземної валюти на міжбанківському ринку України згідно положень постанов НБУ, якими був встановлений обов'язковий продаж надходжень в іноземній валюті, які поступають на рахунки клієнтів банку, що було здійснено відповідачем та відповідну суму в національній валюті було зараховано на поточний рахунок позивача. Відповідач зазначив, що до спірних відносин не може бути застосовано ст. 1014 ЦК України, оскільки дії відповідача з продажу надходжень в іноземній валюті не містять ознак договору комісії. Також, відповідач зазначив, що позивачем не доведено завдання йому збитків, та наявність протиправної поведінки в діях відповідача та причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками та вина відповідача, без наявності яких міра відповідальності, як стягнення збитків.

13.05.2016р. до господарського суду Харківської області надійшло клопотання позивача за вх.№61 про призначення справи до розгляду колегією суддів у зв'язку із ії складністю.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.05.2016р. клопотання позивача про призначення справи до розгляду колегією суддів задоволено. Призначено колегіальний розгляд справи №922/632/16.

Відповідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 16.05.16р. до розгляду справи призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Светлічний Ю.В., судді: Бринцев О.В., Калініченко Н.В.

Представник позивача у судовому засіданні 06.06.2016р., підтримав заяву про зменшення розміру позовних вимог надану ним через канцелярію господарського суду Харківської області 02.06.16р., в якій позивач просив: стягнути з відповідача збитки у розмірі 3087104,86 грн.

Представником позивача у клопотанні від 13.05.2016р. за вх.№61 було викладено клопотання про витребування доказів від Національного банку України, яке було прийнято судом у судовому засіданні 16.05.2016р. до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні, яке відбулося 06.06.2016р. у зв'язку із частковим отриманням інформації від Національного банку України надав клопотання, в якому уточнив попереднє клопотання та просив запросити наступну інформацію від Національного банку України: чи здійснював ПАТ "УкрСиббанк" 27.02.2014, 28.02.2014, 05.03.2014, 16.09.2014, 17.09.2014, 23.09.2014, 24.09.2014, 07.11.2014, 19.11.2014, 20.11.2014, 26.11.2014, 01.12.2014, 03.12.2014, 22.12.2014, 25.12.2014, 29.12.2014, 06.01.2015 та 27.01.2015 торгівлю (купівлю-продаж) на міжбанківському валютному ринку України рублів РФ, в якій сумі та за яким курсом; з якими особами ПАТ "УкрСиббанк" здійснював продаж або купівлю рублів РФ в вищевказані дати, в якій сумі та за яким курсом; чи в повній мірі були задоволені заявки на участь в системі підтвердження угод ПАТ "УкрСиббанк" в вищевказані дати, які суми заявок залишились незадоволеними; за допомогою якої спеціальної програмної системи Рейтере Дилинг чи Укрдилинг ПАТ "УкрСиббанк" укладав угоди на МВРУ; чи має можливість НБУ надати інформацію про курс, який склався за операціями з продажу безготівкового російського рубля за гривні України на МВРУ без врахування внутрішньобанківських операцій; чи є достовірною інформація про торги на МВРУ, яка надається компаніями Укрдилинг та ТОВ "ІнтерБізнесКонсалтинг".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.06.2016р. прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та розгляд справи продовжено з урахуванням зменшень позовних вимог викладених у заяві. Клопотання позивача про витребування інформації задоволено частково. Витребувано у Національного банку України наступну інформацію: чи здійснював ПАТ "УкрСиббанк" 27.02.2014, 28.02.2014, 05.03.2014, 16.09.2014, 17.09.2014, 23.09.2014, 24.09.2014, 07.11.2014, 19.11.2014, 20.11.2014, 26.11.2014, 01.12.2014, 03.12.2014, 22.12.2014, 25.12.2014, 29.12.2014, 06.01.2015 та 27.01.2015 торгівлю (купівлю-продаж) на міжбанківському валютному ринку України рублів РФ, в якій сумі та за яким курсом. В іншій в частині клопотання позивача відмовлено. Розгляд справи відкладено на "13" липня 2016 р. о 12:00.

08.07.2016р. від Національного Банку України на виконання ухвали господарського суду від 06.06.2016р. було надано інформацію щодо операцій з купівлі та продажу (курс, обсяг) ПАТ "Укрсиббанк" на міжбанківському валютному ринку України безготівковому російського рубля за гривні (у розрізі дат, зазначених в ухвалі суду). Суд, розглянувши інформацію Національного Банку України визнав за необхідне долучити ії до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 13.07.2016р. підтримав заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка надана ним через канцелярію господарського суду Харківської області 11.07.2016р. за вх.№22632, в якій позивач просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 1430674,80 грн.

Враховуючи, що згідно ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, відповідно до цього суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог, як таку, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та продовжує розгляд справи з урахуванням зменшень позовних вимог викладених у заяві.

У судовому засіданні оголошувались перерви: до: 11.04.2016р. о 10:45; 14.07.2016р. о 12:00.

Присутній представник позивача у судовому засіданні 13.07.2016 р. позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 11.07.2016р. підтримував та просив позов задовольнити. Після перерви 14.07.2016р. представник позивача не з'явився.

Присутній представник відповідача проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, з підстав викладених ним у відзиві на позов від 30.03.2016р. Також, представником відповідача надані заперечення на заяву про зменшення розміру позовних вимог за вх.№23119, в яких відповідач зазначив, що зменшення позовних вимог, яке було здійснено позивачем на підставі курсу покупки іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку на момент закінчення торгової сесії, який публікується компанія ТОВ "ІнтерБізнес Консалтинг" на сайті www.fin.biz.ua, зазначивши при цьому що курс, що склався з операціями з продажу безготівкового російського рубля за гривні банками України на міжбанківському валютному ринку, вказаний у листі НБУ №040-0004/41876 від 17.05.2016 р. не підходить для розрахунків збитків позивача є не вірним. Також відповідачем здійснено аналіз даних у зазначених у листі НБУ від 04.07.2016р. №40-004/55501/БТ, та середньозважений курс продажу російських рублів, здійсненого всіма суб'єктами ринку на міжбанківському валютному ринку України у ці дати зазначених у листі НБУ від 17.05.2016р. №10/004/41876 та зазначив, що курси продажу відповідачем валютних надходжень позивача були здійснені в межах середньозваженого курсу, що складався за період з 27.02.2014р. по 27.01.2015р.

Судом розглянуті вказані заперечення на заяву про зменшення розміру позовних вимог від 07.07.2016р. та долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

12 лютого 2013 року між ПАТ "Дружківський завод металевих виробів (далі по тексту - позивач) та ПАТ "УкрСиббанк" (далі - відповідач) був укладений договір банківського рахунку та обслуговування продуктів клієнта системою "Star Ассеss" №1 (далі по тексту - договір), відповідно до п. 1.1. якого відповідач зобов'язався відкрити рахунки у національній та/або іноземній валютах для зберігання грошей та здійснення розрахунково-касового обслуговування позивача (надання послуг, які пов'язані з переказом коштів у готівковій формі, а також із здійсненням інших розрахунково-касових операцій) за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов цього договору та вимог законодавства.

Пунктом 4.1.10 договору була передбачена можливість здійснення купівлі, продажу іноземної валюти та/або конвертації наявних грошових коштів з однієї іноземної валюти в іншу, сплата необхідних комісій за проведення відповідних платежів в іноземній валюті.

Згідно з пунктом 2.5. договору відповідач виконував обов'язки агента валютного контролю у відповідності до вимог законодавства.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що клієнт сплачує банку разову комісію за надання послуги. Додатковою угодою №17 від 13.03.14 року встановлений тариф 2014 року за послугу з купівлі та продажу іноземної валюти у розмірі 0,15%.

Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання своїх зобов'язань за договором відповідач порушив право власності позивача на виручку у національній валюті від обов'язкового продажу іноземної валюти, в результаті чого відповідачем нанесено позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди за період з 27.02.2014р. по 27.01.2015р.

Неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором, на думку позивача, полягало у здійсненні відповідачем обов'язкового продажу надходжень в національній валюті на рахунок позивача за курсом, що був менше середнього на міжбанківському валютному ринку України на день продажу.

Позивач звернувся до відповідача 18.11.2015р. із претензією №10-2-48 про відшкодування збитків. У листі відповіді на претензію №06-54/51774 від 04.12.2015р. відповідач вину не визнав та відмовив в задоволенні претензії.

Також позивач вважає, що під час здійснення відповідачем обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті на рахунок позивача, відповідач діяв, як комісіонер, оскільки відповідач отримує за свої послуги комісію і згідно ст. 1014 ЦК України мав вчиняти правочини на умовах найбільш вигідних для позивача, як для комітент.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що у вказаний позивачем період часу постановами Національного банку України: №457 від 15.11.2013 р., №271 від 12.05.2014р., №515 від 20.08.2014р., №734 від 20.11.2014р., №758 від 01.12.2014р. був запроваджений обов'язковий продаж надходжень і іноземній валюті, які поступають на рахунки юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що й було здійснено відповідачем та продано валютні надходження, які надійшли на рахунок позивача в російських рублях із-за кордону. В зазначених нормативно правових актах на підставі яких відповідач, як уповноважений банк зобов'язаний здійснювати обов'язковий продаж іноземної валюти, не містять вимог щодо порядку визначення курсу продажу іноземної валюти, за яким такий продаж має здійснюватися, а встановлюють лише розмір надходжень в іноземній валюті, який банк зобов'язаний продати та строк здійснення продажу. Також відповідач зазначає, що не є комісіонером та у його діях відсутні ознаки вини з продажу надходжень на рахунок позивача у валюті, тому позовні вимоги є безпідставними.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень учасників судового процесу, користуючись принципом обєктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Між позивачем та відповідачем був укладений договір, предметом якого є відкриття рахунків у національній або іноземних валютах для зберігання грошей та здійснення розрахунково-касового обслуговування позивача. На підставі договору позивачу було відкрито поточний рахунок в іноземній валюті (російський рубль), через який позивачем здійснювалися валютні операції.

Відповідно до ч.1 ст.1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено звором банківського рахунка.

Згідно зі статтею 44 Закону України "Про Національний банк України", до компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема, видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій та встановлення порядку проведення обов'язкового продажу та розміру надходжень в іноземній валюті, що підлягають обов'язковому продажу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем у справі позивач у період з 27.02.2014р. по 27.01.2015р. отримував на свій поточний рахунок надходження в іноземній валюті - російський рубль.

У вказаний період часу Національним банком України був запроваджений обов'язковий продаж надходжень в іноземній валюті, які поступають на рахунки юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Порядок проведення та розміру обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті у вказаний період часу регулювався Постановами Правління Національного банку України №457 від 15.11.2013р., №271 від 12.05.2014р., №515 від 20.08.2014р., №734 від 20.11.2014р., №758 від 01.12.2014р. Зазначені постанови встановлювали обов'язок уповноважених банків здійснювати на міжбанківському валютному ринку України обов'язковий продаж надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб у розмірі від 50% до 100% від суми таких надходжень та строк здійснення такого продажу. Вказані нормативно-правові акти не містять вимог щодо визначення курсу продажу іноземної валюти у разі ї обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України і відповідно вимог щодо прирівнювання курсу продажу до середнього курсу продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку, як того вимагає позивач.

Згідно пункту 5.2. Інструкції про прядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 поточний рахунок в іноземній валюті відкривається суб'єкту господарювання для зберігання грошей і проведення розрахунків у межах законодавства України в безготівковій та готівковій іноземній валюті, для здійснення поточних операцій, визначених законодавством України, для здійснення інвестицій за кордон, розрахунків за купівлю-продаж облігацій зовнішньої державної позики України, для зарахування, використання і погашення кредитів (позик, фінансової допомоги) в іноземній валюті, для надходження іноземних інвестицій в Україну відповідно до законодавства України, а також для проведення операцій, передбачених генеральною ліцензією Національного банку на здійснення валютних операцій.

Відповідно до пункту 5.3. Інструкції про прядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р. №492 кошти в іноземній валюті, перераховані з-за кордону нерезидентом, зараховуються на поточні рахунки резидентів юридичних осіб через розподільчі рахунки.

Таким чином, мета обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті полягає у здійсненні такого продажу уповноваженими банками без доручення клієнтів, тому у відповідача відсутні заявки, платіжні доручення, повідомлення, меморіальні ордери, які підтверджують обов'язковий продаж на міжбанківському валютному ринку надходжень безпосередньо до ПАТ "Дружківський завод".

У період з 27.02.2014р. по 27.01.2015р. відповідачем був здійснений обов'язковий продаж на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті, отриманих позивачем, у розмірах вказаними Постановами Правління Національного банку, що не спростовується позивачем та підтверджується виписками з рахунку позивача, які містяться у матеріалах справи.

У матеріалах справи знаходиться лист Національного Банку України №40-004/41876 від 17.05.2016р. та інформація надана також Національним банком України згідно супровідного листа за вих.№40-0004/55500/БТ від 04.07.2016р. щодо середньозваженого курсу продажу рос. рублів здійсненого всіма суб'єктами ринку на міжбанківському валютному ринку та середньозваженого курсу всіх правочинів відповідача з продажу рос. рублів на міжбанківському валютному ринку за період з 27.02.2016р. по 27.01.2015р., яке судом було порівняно із курсом продажу рос. рублів позивача здійсненого відповідачем на міжбанківському валютному ринку та здійснено висновок, що різниця не є критичною.

Слід зазначити, що до спірних правовідносин не може бути застосовано норму ст.1014 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1014 Цивільного кодексу України за договором комісії одна І сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату і вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Зазначена правова норма свідчить про те, що ключовим елементом договору комісії є наявність доручення комітента на вчинення правочинів.

Як зазначалось вище, обов'язковий продаж надходжень в іноземній валюті на рахунки юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців здійснюється без доручення клієнтів.

Частиною 4 ст.1068 Цивільного кодексу України передбачено, що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Договором укладеним між позивачем та відповідачем, зокрема додатковою угодою №4 від 14 лютого 2014р., встановлена комісія у розмірі 0,15% за виконання банком операцій з купівлі/продажу іноземної валюти.

В даному випадку, у межах договору відповідач, як уповноважений банк за Декретом КМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", без доручення клієнта здійснив обов'язковий продаж іноземної валюти згідно вимог чинного законодавства. При здійсненні зазначених операцій з обов'язкового продажу іноземної валюти банк стягнув вищезазначену комісію за виконання операцій по рахунку клієнта.

Отже, наявність цієї комісії не є доказом того, що при здійсненні операцій з обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті банк діє як комісіонер, адже в операції відсутні ознаки договору комісії.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків штаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування; збитки є одним із засобів відшкодування майнової шкоди.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. Протиправною є поведінка, що відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (шкоди).

Відповідно до частини 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням шкідливого результату.

Вказані обставини підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної зди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх зобов'язань. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Відповідач при здійсненні обов'язкового продажу находжень в іноземній валюті , що свідчить про відсутність в його діях противоправної поведінки.

Відсутність встановлених законодавством та договором вимог щодо курсу здійснення обов'язкового продажу іноземної валюті, а також неправомірне посилання на середній курс продажу валюти - російського рубля міжбанківському валютному ринку на момент закінчення торгової сесії, який публікується компанія ТОВ "ІнтерБізнес Консалтинг" на сайті www.fin.biz.ua, підтверджує відсутність збитків у позивача.

Позивачем не доведено протиправної поведінки в діях відповідача та збитків у позивача, та наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, а також вини відповідача. Крім того, позивачем при визначенні реальності неодержаних доходів не наведено доказів вжиття ним заходів для їх одержання, які б підтверджували дані обставини та визначені законом умови.

Враховуючи вищенаведене та відсутність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, виключає настання цивільної відповідальності у вигляді стягнення збитків, відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 22 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 15.07.2016 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4