РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016Справа №01-23/903/334/16
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до 1) Волинської обласної ради

2) Волинського обласного дитячого територіального медичного об'єднання

про визнання пункту договору недійсним

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (представник за договором б/н від 16.05.2016)

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Самолюк В.В. (представник за договором б/н від 09.06.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Господарського суду Волинської області з позовом до Волинської обласної ради (відповідач 1), Волинського обласного дитячого територіального медичного об'єднання (відповідач 2) про визнання недійсним пункту 7.6. договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Волинської області від 31.12.2015: "7.6. Договір може бути розірваний однією із сторін при умові письмового попередження іншої сторони за 30 календарних днів ".

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невідповідність пункту 7.6. договору положенням ч. 1 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", якою встановлено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 19.05.2016 на підставі ст.ст. 16, 17 Господарського процесуального кодексу України позовні матеріали надіслано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

У результаті автоматичного розподілу, позовні матеріали передані на розгляд судді Турчина С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 порушено провадження по справі № 01-23/903/334/16 та призначено її до розгляду на 14.06.2016.

10.06.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення.

14.06.2016 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

У своєму відзиві відповідач 1 заперечив позов посилаючись на наступне:

- оспорюваний пункт договору відповідає ст. 6, ст. 627 ЦК України;

- пунктом 7.6. визначено порядок розірвання договору, а не односторонньої відмови від договору;

- оспорюваний пункт відповідає положенню типового договору, який розміщений в мережі Інтернет на сайті Волинської обласної ради (http://volynrada.gov.ua/communal/tipovii-dogovir-orendi-individualno-viznachenogo-nerukhomogo-maina-shcho-ye-spilnoyu-vlasni).

14.06.2016 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що спірний пункт договору відповідає визначеній законодавством концепції свободи договору, не передбачає односторонньої відмови від договору та відповідає типовому договору, який розміщений в мережі Інтернет на сайті Волинської обласної ради (http://volynrada.gov.ua/communal/tipovii-dogovir-orendi-individualno-viznachenogo-nerukhomogo-maina-shcho-ye-spilnoyu-vlasni).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2016 розгляд справи №01-23/903/334/16 відкладено на 14.07.2016.

13.07.2016 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшов акт від 31.12.2015 прийому-передачі приміщення в оренду.

Представник позивача в судовому засіданні 14.07.2016 надав пояснення щодо заявлених вимог, позов підтримав.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи наявний відзив на позов.

Представник відповідача 2 надав пояснення щодо заперечень на позов, позовні вимоги заперечив.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

З огляду на те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 14.07.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.12.2015 між Волинською обласною радою (орендодавець), Волинським обласним дитячим територіальним медичним об'єднанням (балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області (далі - договір оренди).

Відповідно до п. 1.2. договору оренди, балансоутримувач передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст області (далі - майно), що розміщене за адресою: АДРЕСА_1, корисною площею 17,5 кв.м., що знаходиться на балансі Волинського обласного дитячого територіального медичного об'єднання (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку і становить за незалежною оцінкою або залишковою балансовою вартістю 89600,00 грн.

Майно здається в оренду для торгівлі продовольчими та не продовольчими товарами (п. 1.3.).

Передача майна в оренду здійснюється за актом приймання-передачі, в якому зазначається перелік та стан майна, що орендується та інші відомості за узгодженням сторін (п. 1.4.).

Згідно із п. 2.1. договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації договору) та акту приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 3.1. договору оренди, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання орендної плати за користування майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженої рішенням обласної ради від 13.05.2011 № 4/46, або за результатами конкурсу на право оренди майна і становить на дату укладання договору 1120,00 грн. Зазначена величина орендної плати не включає ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку визначеному чинним законодавством.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному розмірі, підлягає індексації і стягується безспірно на користь орендодавця за весь період заборгованості з урахуванням пені за кожен день затримки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (НБУ), що діяла у період, за який сплачується пеня (п. 3.3. договору оренди).

Згідно із п. 3.6. договору оренди, орендар сплачує орендну плату, визначену в пункті 3.1 (з врахуванням офіційного рівня інфляції) щомісячно до 10 числа відповідно до рахунків виставлених балансоутримувачем.

Строк дії договору оренди складає з 16.01.2016 року по 16.12.2019 року включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Термін дії договору може бути скорочений лише за згодою сторін. (п. 7.1., п. 7.3., п. 7.5. договору оренди).

Згідно із п. 7.6. договору оренди, договір може бути розірваний однією із сторін при умові письмового попередження іншої сторони за 30 календарних днів.

Відповідно до п. 7.7. договору оренди, чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації орендованого майна орендарем; загибелі об'єкта оренди; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря; ліквідація юридичної особи, яка була орендарем; у разі смерті орендаря (якщо орендарем є фізична особа).

Пунктом 7.8. договору оренди, договір може бути розірваний з ініціативи орендодавця або балансоутримувача в судовому порядку у разі: несплати орендарем орендної плати та інших, передбачених цим договором платежів протягом двох місяців; навмисного або необережного погіршення стану орендованого майна; використання орендованого майна для цілей, не передбачених у пункті 1.3 цього договору; передачі всіх чи частини орендованих приміщень (майна) в суборенду третім юридичним чи фізичним особам без орендодавця, баласоутримувача та постійної комісії обласної ради з питань використання майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області; в разі невиконання орендарем взятих на себе обов'язків, передбачених пунктом 5.2 цього договору.

Як вбачається із матеріалів справи, Волинське обласне дитяче територіальне медичне об'єднання (відповідач 2) звернувся до позивача із письмовим попередженням про розірвання договору від 12.05.2016 №345/-18.16.

У зазначеному вище попередженні відповідач 2 повідомив позивача про розірвання у зв'язку із виробничою необхідністю з 20 червня 2016 року договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Волинської області від 31.12.2015 на підставі п. 7.6. цього договору. У зв'язку із розірванням договору, позивач Волинське обласне дитяче територіальне медичне об'єднання просило позивача забезпечити повернення приміщення у порядку та строки, визначені п. 7.11. договору оренди.

Звертаючись до суду, позивач просить визнати пункт 7.6. договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Волинської області від 31.12.2015 недійсним, посилаючись на невідповідність його положенням ч. 1 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п. 10.1. Положення про оренду нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженого рішенням Волинської обласної ради від 13.05.2011 №4/6.

Під час розгляду справи позивачем були подані письмові пояснення, в яких позивач стверджує, що одностороння відмова чи одностороннє розірвання договору оренди майна комунальної власності без факту порушення умов договору заборонена, та розірвання договору можливе лише за згодою сторін або за рішенням суду, у зв'язку із чим оспорюваний пункт договору суперечить ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 1, 3 ст. 291 ГК України, п. 10.3. Положення про оренду нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженого рішенням Волинської обласної ради від 13.05.2011 №4/6, відповідно до умов якого договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін та на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань. Крім того, у своїх поясненнях позивач стверджує, що спірний пункт суперечить умовам пункту 7.8. договору оренди, відповідно до якого договір може бути розірваний з ініціативи орендодавця або балансоутримувача в судовому порядку з відповідних підстав.

В пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з метою забезпечення однакового і правильного застосування Господарського процесуального кодексу України, Вищим господарським судом України роз'яснено, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає, що подані позивачем пояснення є доповненням його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, а тому, господарським судом розглядаються вимоги позивача з урахуванням поданих пояснень.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Оспорюючи пункт 7.6. договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Волинської області від 31.12.2015, позивач посилається на те, що оскільки, одностороння відмова чи одностороннє розірвання договору оренди майна комунальної власності без факту порушення умов договору заборонена, та розірвання договору можливе лише за згодою сторін або за рішенням суду, то вказаний пункт договору суперечить ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 1, 3 ст. 291 ГК України, п. 10.1., п. 10.3. Положення про оренду нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженого рішенням Волинської обласної ради від 13.05.2011 №4/6, а також суперечить п. 7.8. договору оренди, відповідно до якого договір може бути розірваний з ініціативи орендодавця або балансоутримувача в судовому порядку з відповідних підстав.

Положеннями статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 283 Господарського кодексу України.

Укладаючи договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Волинської області від 31.12.2015 сторони у пункті 7.6. передбачили, що договір може бути розірваний однією із сторін при умові письмового попередження іншої сторони за 30 календарних днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Порядок відмови від договору регулюється загальними засадами цивільного права.

Так, відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, одностороння відмова від договору може мати місце тільки у випадках коли право на таку відмову встановлено договором чи законом.

Згідно із ч. 1 ст. 291 Господарського кодексу України, одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Орендоване майно є майном комунальної власності, а тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до статті 3 якого встановлено, що відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами частини 1 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається.

При цьому, статтею 782 ЦК України визначено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Одностороння відмова від договору є підставою для розірвання договору та відповідно до змісту ч. 3 ст. 651 ЦК України, безпосередньо тягне правові наслідки розірвання договору.

Отже, розірвання договору може відбуватися у зв'язку із односторонньою відмовою від договору однієї із його сторін, що тягне правові наслідки його розірвання. При цьому, для настання наслідків односторонньої відмови від договору необхідна сукупність двох складових елементів: підстави для односторонньої відмови від договору, що має бути визначена у законі або договорі та саме правочину щодо односторонньої відмови від договору.

Відтак, передбачену договором або законом можливість односторонньої відмови від договору, слід розуміти як підставу, що передбачена договором або законом, для вчинення односторонньої відмови від договору, що у свою чергу, як юридичний факт є підставою для настання правових наслідків розірвання договору.

Судом встановлено, що умовами спірного пункту 7.6. договору оренди не визначено права сторін на односторонню відмову від договору, а передбачено можливість розірвання договору однією із сторін при умові письмового попередження іншої сторони за 30 календарних днів.

У зв'язку із тим, що спірним пунктом не врегульовано питання односторонньої відмови від договору, суд дійшов висновку про помилковість посилань позивача на те, що наведений пункт договору суперечить ч. 1 ст. 291 ГК України, ч. 1 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п. 10.1. Положення про оренду нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженого рішенням Волинської обласної ради від 13.05.2011 №4/6.

Згідно із ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України

Аналогічні положення містяться також у пункті 10.3 Положення про оренду нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженого рішенням Волинської обласної ради від 13.05.2011 №4/6.

Судом також встановлено, що відповідно до п. 7.6. типового договору, розміщеного в мережі Інтернет на сайті Волинської обласної ради (http://volynrada.gov.ua/communal/tipovii-dogovir-orendi-individualno-viznachenogo-nerukhomogo-maina-shcho-ye-spilnoyu-vlasni), договір може бути розірваний однією із сторін при умові письмового попередження іншої сторони за 30 календарних днів та письмовою згодою останньої.

Як вбачається із матеріалів справи, листом від 12.05.2016 №345/-18.16 відповідач 2 повідомив позивача про розірвання з 20 червня 2016 року, у зв'язку із виробничою необхідністю, договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Волинської області від 31.12.2015 на підставі п. 7.6. цього договору.

Положеннями статті 188 Господарського кодексу України передбачено порядок зміни та розірвання господарських договорів.

Так, згідно із ч. 1 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом наведених норм, розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено, зокрема, договором. Тобто, право на одностороннє розірвання договору може бути визначене у договорі.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 180 ГК України).

Укладаючи договір оренди, сторони за наявності взаємного волевиявлення закріпили в оспорюваному пункті договору порядок припинення їхніх правовідносин, а саме: в порядку письмового попередження іншої сторони за 30 календарних днів.

Положення ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не забороняють сторонам за взаємною згодою визначити такий порядок припинення договору і не встановлюють, що така умова договору є нікчемною або є підставою для визнання недійсним відповідного положення договору.

Право сторони на розірвання договору в односторонньому порядку прямо не заборонене чинним законодавством.

Таким чином, сторони у відповідності до ч. 1 ст. 188 ГК України, ч. 1 ст. 651 погодили наявність у будь-якої із сторін права на розірвання договору при дотриманні певної процедури - письмового попередження іншої сторони за 30 календарних днів.

Враховуючи вищенаведене, положення п. 7.6 договору оренди не суперечать положенням ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також п. 10.3 Положення про оренду нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженого рішенням Волинської обласної ради від 13.05.2011 №4/6, у зв'язку із чим, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Посилання позивача на те, що оскаржуваний пункт договору оренди суперечить пункту 7.8. договору оренди визнаються судом необґрунтованими, оскільки пунктом 7.8. визначено окремий порядок та підстави розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на встановлені обставини, враховуючи, що позивачем не було доведено наявності підстав для визнання пункту 7.6. договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Волинської області від 31.12.2015 недійсним, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку із чим, у позові слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до 1) Волинської обласної ради, 2) Волинського обласного дитячого територіального медичного об'єднання про визнання пункту 7.6. договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Волинської області від 31.12.2015: "7.6. Договір може бути розірваний однією із сторін при умові письмового попередження іншої сторони за 30 календарних днів" недійсним.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 19.07.2016.

Суддя С.О. Турчин