ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15 липня 2016 р. Справа № 909/1005/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" про відстрочку виконання рішення суду №69/05 від 11.05.16 (вх.№4739/16 від 12.05.16) у справі

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації, вул. Дегтярівська, 27Т, м. Київ,04119

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізничник" вул. Грюндвальська, буд. 19-А,м. Івано-Франківськ,76018

про стягнення заборгованості по кредитному договору № 010/12/34 від 19.07.11.

за участю:

від позивача: ОСОБА_2, (довіреність № 201 від 20.03.15 ).

від позивача: ОСОБА_3, довіреність № 744 від 30.05.16).

від відповідача: ОСОБА_4, (довіреність б/н від 14.07.16)

ВСТАНОВИВ:

публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський ОСОБА_1" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Залізничник" про стягнення заборгованості по кредитному договору № 010/12/34 від 19.07.11 в розмірі 42956432 дол.США 61цент, що за курсом НБУ станом на 20.08.15 складає 947884073,44грн.

Рішенням суду від 16.11.15 позов задоволено.

На виконання зазначеного рішення видано наказ та направлено його стягувачу.

12.05.16 на розгляд господарського суду Івано - Франківської області поступила заява товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"(як правонаступника товариства з обмеженою відповідальністю "Залізничник" згідно Постанови Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.16) про відстрочку виконання рішення суду (вх. № 4739/16 від 12.05.16) в порядку ст.121 ГПК України, у зв'язку з наявністю обставин, що ускладнюють виконання рішення суду по справі.

В судовому засіданні представник товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" підтримала вимоги, викладені у зазначеній заяві.

Представники позивача направили суду письмові пояснення вих.№11/1-36989 від 14.07.169вх.№9925/16 від 15.07.16), в судовому засіданні щодо даної заяви поклалися на розсуд суду.

В силу ст.121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п.7.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.12 № 9, заяву про надання відстрочки, розстрочки, зміну способу і порядку виконання рішення слід розглядати за правилами ГПК України у межах розглянутої господарським судом справи.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом (п.7.1.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.12 № 9).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Виходячи із вищенаведеного, відстрочка виконання судового рішення у судовому порядку повинна бути пов'язана з об'єктивними, непереборними, тобто, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне його виконання.

Виходячи із наведеного, в основу судового рішення про надання відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність виняткових обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення. Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які беруть участь у справі.

Суд звертає увагу, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "ОСОБА_3 проти України" (заява N 40450/04), яке набуло статусу остаточного, зазначено, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, тому суд оцінює докази щодо наявності таких обставин в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Розподіл обов'язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно з приписами ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Звертаючись із заявою про відстрочку виконання рішення суду, заявник зазначає про важке фінансове становище, однак наведені заявником підстави для відстрочки виконання судового рішення, на думку суду, не є тими виключними обставинами в розумінні статті 121 ГПК України, які давали б суду підстави для відстрочки виконання судового рішення, оскільки фактично обставини, на які відповідач посилається, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у зв'язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі.

За змістом ч. 1 ст. 229 ГК України та ч. 1 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов'язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання. Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Водночас, суд приймає до уваги, що до позивача застосовано процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку (процедуру ліквідації), яка спрямована в першу чергу на задоволення вимог держави в особі Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відтак повернення заборгованості є першочерговим завданням Уповноваженої особи з метою недопущення порушення прав вкладників як кредиторів банку.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

В силу ст. 124 Конституції України, ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 4-5, 115 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

За наведених обставин, відсутні підстави для задоволення заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" про відстрочку виконання рішення суду №69/05 від 11.05.16 (вх.№4739/16 від 12.05.16).

На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст.124, 129 Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", керуючись ст. ст. 4-5, 33, 34, 43, ст. 86 , 115, ч. 3 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" про відстрочку виконання рішення суду №69/05 від 11.05.16 (вх.№4739/16 від 12.05.16).

Суддя Матуляк П. Я.