РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2016Справа №910/27504/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Г-Лог»
доДочірнього підприємства «Капарол Україна»
простягнення 14 025 120,18 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Веселов А.В., Загородній С.В.
від відповідача:Дацьків А.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Г-Лог» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Капарол Україна» (надалі - «Підприємства») про стягнення 11 483 475,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору оренди (найму) логістичного комплексу з підприємствами торгівлі від 05.11.2010 р. позивач передав відповідачу в тимчасове платне користування логістичний комплекс, а відповідач зобов'язання з внесення орендної плати не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 6 396 479,43 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 4 432 588,15 грн., а також 654 317,49 грн. 3% річних та інфляційних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.10.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 16.11.2015 р.

13.11.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на відсутність у нього заборгованості з орендної плати у спірний період.

В судовому засіданні 16.11.2015 р. судом оголошувалась перерва на 09.12.2015 р.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 09.12.2015 р. у справі призначено судово-бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, зупинено розгляд справи.

11.05.2016 р. до канцелярії суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерту №24425/15-45/3611/16-45 від 28.04.2016 р. за результатами проведення судової експертизи у справі №910/27504/15.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.06.2016 р. поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 04.07.2016 р.

В судовому засіданні 04.07.2016 р. судом оголошувалась перерва на 11.07.2016 р.

05.07.2016 р. представником позивача до канцелярії суду подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути відповідача заборгованість у розмірі 7 718 498,70 грн., неустойку у розмірі 5 627 011,38 грн., та 679 610,10 грн. 3% річних та інфляційних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Вказана заява прийнята судом для подальшого розгляду.

Представники позивача в судове засідання з'явилися, надали пояснення по суті спору, заявили клопотання про призначення у справі додаткової експертизи, в задоволенні якого судом було відмовлено, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з урахуванням зави про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, вимоги ухвал суду виконав, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2010 р. між Товариством (орендодавець) та Підприємством (орендар) було укладено договір оренди (найму) логістичного комплексу з підприємствами торгівлі, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим №4483 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає орендареві, а орендар приймає в тимчасове платне користування на умовах оренди логістичний комплекс з підприємствами торгівлі (комплекс), розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Віта Поштова, вул. Карла Маркса, 200-А.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що комплекс передається в оренду для здійснення орендарем своєї господарської діяльності відповідно до цілей та умов договору та використання його за цільовим призначенням - логістичний комплекс з підприємствами торгівлі.

За змістом п. 6.2.5 Договору зобов'язання щодо здійснення платежів, передбачені цією статтею або іншими умовами договору, будуть вважатися виконаними належним чином ц момент, коли суми грошових коштів, які відповідають повному розміру платежів, будуть зараховані на поточний рахунок орендодавця, зазначений в договорі, або інший рахунок орендодавця, про який орендар повідомлений належним чином.

Згідно з п. 7.4 Договору розмір орендної плати, з урахуванням її індексації, за один місяць визначається як сума у гривнях, що обчислюється за наступною формулою: орендна плата = площа комплексу х орендна ставка х In. Орендна ставка за використання орендарем комплексу складає: за приміщення, зазначені в технічному паспорті, виданому КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 18.10.2010 р., за номерами 1-23, 34-56, 63-65 загальною площею 871,3 кв.м. (далі іменуються - офісні приміщення) - 110,74 грн., але в будь-якому разі орендна ставка у гривнях повинна бути еквівалента 13,95 доларам США відповідно до курсу долара США, встановленого Національним банком України на день оплати орендної плати; за приміщення, зазначені в технічному паспорті, виданому КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 18.10.2010 р., за номерами 24-33, 57-62 загальною площею 2029,8 кв.м. (далі іменуються - складські приміщення), насосна, що зазначена літ. «Б», загальною площею 61,6 кв.м., контрольно-пропускний пункт, що зазначений літ. «В», загальною площею 27,7 кв.м. (далі іменуються - споруди) - 59,14 грн., але у будь-якому випадку орендна ставка у гривнях повинна бути еквівалентна 7,45 доларам США відповідно до курсу долара США, встановленого Національним банком України на день оплати орендної плати. Іn (індекс) на момент укладання Договору дорівнює 1 (одиниці); Починаючи з третього повного календарного року строку оренди, орендодавець має право щорічно, в будь-який період року, але не більш одного разу на рік, збільшувати Іn (індекс) з урахуванням річного усередненого рівня зміни гармонізованого індексу споживчих цін (НІСР annual average inflation rate) за попередній календарний рік, визначеного для Евросоюзу (European Union) за інформацією на сайті hptt://ерр.eurostat.ес.europa.eu/portal/page/portal/eurostat/home/ згідно формули:

«новий Іn» = Іn, діючий на день обчислення "нового Іn" х (1+ НІСР annual average inflation rate).

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що якщо інше не передбачене цим договором, орендна плата сплачується орендарем щомісяця авансом не пізніше 20 числа місяця, який передує місяцю, за який сплачується орендна плата.

Відповідно до п. 7.13 Договору орендна плата нараховується з дня підписання орендарем акта приймання-передачі комплексу, та до підписання орендодавцем акта приймання-передачі комплексу, на підставі якого комплекс повертається орендодавцеві відповідно до п. 18.4.

За актом приймання-передачі логістичного комплексу після закінчення будівництва 3-го поверху в оренду від 28.11.2012 р. позивач передав, а відповідач прийняв в оренду нерухоме майно, що є предметом Договору.

Договором про внесення змін та доповнень №2 до Договору від 07.12.2013 р. пункту 7.4 Договору було викладено його у такій редакції:

«Розмір орендної плати, з урахуванням її індексації, за один місяць визначається як сума у гривнях, що обчислюється за наступною формулою: орендна плата = площа комплексу х орендна ставка х In. Орендна ставка за використання орендарем комплексу складає: за приміщення, зазначені в технічному паспорті, виданому КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» після введення об'єкта в експлуатацію після реконструкції від 03.10.2012, за номерами 1-23, 34-56, 63-85 загальною площею 1 217 кв.м. (далі іменуються - офісні приміщення) - 115,81 грн., але у будь-якому випадку орендна ставка у гривнях повинна бути еквівалентна 14,49 доларам США відповідно до курсу долара США, встановленого Національним банком України на день оплати орендної плати; за приміщення, зазначені в технічному паспорті, виданому КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» після введення об'єкту в експлуатацію після реконструкції 03.10.2012, за номерами 24-33, 57-62, 86 загальною площею 2082,2 кв.м. (далі іменуються - складські приміщення), насосна, що зазначена літ. «Б», загальною площею 61,6 кв.м., контрольно-пропускний пункт, що зазначений літ. «В», загальною площею 27,7 кв.м. (далі іменуються - споруди) - 59,14 грн., але у будь-якому випадку орендна ставка у гривнях повинна бути еквівалентна 7,45 доларам США, відповідно до курсу долара США, встановленого Національним банком України на день оплати орендної плати. Іn (індекс) на момент укладання Договору дорівнює 1 (одиниці); Починаючи з третього повного календарного року строку оренди, орендодавець має право щорічно, в будь-який період року, але не більш одного разу на рік, збільшувати Іn (індекс) з урахуванням річного усередненого рівня зміни гармонізованого індексу споживчих цін (НІСР annual average inflation rate) за попередній календарний рік, визначеного для Евросоюзу (European Union) за інформацією на сайті hptt://ерр.eurostat.ес.europa.eu/portal/page/portal/eurostat/home/ згідно формули:

«новий Іn» = Іn, діючий на день обчислення «нового Іn» х (1+ НІСР annual average inflation rate)».

30.12.2015 р. відповідачем було повернуто позивачу з оренди нерухоме майно - логістичний комплекс, що підтверджується актом приймання-передачі логістичного комплексу за Договором від 30.12.2015 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості з орендної плати у розмірі 7 718 498,70 грн.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним спірними приміщеннями за Договором у період з лютого 2014 року по грудень 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Твердження відповідача про те, що орендна плата мала бути сплачена ним на рахунок позивача виключно на підставі виставлених позивачем рахунків судом відхиляється з огляду на наступне.

За змістом п. 6.1 Договору згідно з умовами цього договору, орендар сплачує орендодавцю суми грошових коштів у вигляді наведених платежів:

- орендна плата;

- оплата послуг, які надаються орендодавцем;

- компенсація податку за землю.

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що якщо інше не передбачене цим договором, орендна плата сплачується орендарем щомісяця авансом не пізніше 20 числа місяця, який передує місяцю, за який сплачується орендна плата.

Таким чином, положеннями Договору сторонами було погоджено, що такий вид платежу як орендна плата має сплачуватися Підприємством в чітко обумовлений Договором строк - не пізніше 20 числа місяця, який передує місяцю, за який сплачується орендна плата.

При цьому, жодних умов щодо здійснення платежів (як-то направлення рахунку та/або підписання акту приймання-передачі послуг) вказаний пункт Договору не містить, що свідчить про існування у відповідача обов'язку самостійно сплачувати орендну плату щомісяця у розмірі, який визначений п. 7.4 Договору.

Посилання відповідача на п. 9.4 Договору, який визначає обов'язок орендаря сплачувати рахунки по платежах не пізніше 5 банківських днів починаючи з дня їх находження від орендодавця, не стосується обов'язку відповідача з внесення орендної плати, оскільки статтею 9 Договору (до якої відновиться п. 9.4) регулюються питання сплати орендарем послуг, які надаються орендодавцем - тобто, окремий вид платежів, передбачених положеннями п. 6.1 Договору.

В той же час, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати, яка виникли у період з квітня по грудень 2015 року, а відтак строки виконання відповідачем зобов'язання з оплати інших платежів за Договором, передбачені його п. 9.4, в даному випадку не застосовуються.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 7.4 Договору відповідач повинен був сплачувати орендну плату не пізніше 20 числа місяця, який передує місяцю, за який сплачується орендна плата.

Відповідачем частково сплачувалась орендна плата за користування приміщеннями у спірний період, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та банківськими виписками з рахунку позивача.

Щодо наявного в матеріалах справи висновку експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №24425/15-45/3611/16-45 від 28.04.2016 р. суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.12.2015 р. у справі призначено судово-бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення експерта поставлено наступне питання: на яку суму документально підтверджується заборгованість з орендної плати Дочірнього підприємства «Капарол Україна» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Г-Лог» за договором оренди (найму) логістичного комплексу з підприємствами торгівлі від 05.11.2010 р. у період з лютого 2014 року по жовтень 2015 року?

Висновком експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №24425/15-45/3611/16-45 від 28.04.2016 р. за результатами проведеного дослідження було встановлено:

- заборгованість з орендної плати Підприємства перед Товариством за Договором у період з лютого 2014 року по квітень 2015 року відсутня;

- підтвердити чи спростувати заборгованість з орендної плати Підприємства перед Товариством за Договором у період з травня по жовтень 2015 року не видається за можливе з огляду на відсутність в матеріалах справи первинних документів; при цьому, Підприємством було перераховано орендної плати в сумі 2 432 362,96 грн. згідно рахунку №5344 від 19.12.2014 р., що можна вважати передоплатою за надання послуг оренди.

Згідно із ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Частинами 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Суд не приймає наявний в матеріалах справи висновок №24425/15-45/3611/16-45 від 28.04.2016 р. з огляду на те, що під час його складання експертом не було в повній мірі досліджено умови Договору щодо порядку нарахування орендної плати, визначеної положеннями п. 7.4 Договору.

Зокрема, всупереч погодженій сторонами в п. 7.4 Договору формулі нарахування орендної плати, експертом самостійно не було обраховано таку орендну плату за спірний період (з лютого 2014 року по жовтень 2015 року), при цьому взято до уваги тільки акти надання послуг, які були наявні в матеріалах справи та які містять невірно розраховані місячні розміри орендної плати (без врахування формули визначення орендної плати).

Суд відзначає, що акти надання послуг, які наявні в матеріалах справи та були взяті до уваги судовим експертом під час проведення експертизи у даній справі, не можуть бути підставою для визначення розміру орендної плати та не можуть бути прийняті до уваги під час вирішення питання щодо такого розміру, оскільки згідно приписів п. 7.12 Договору розмір орендної плати протягом строку оренди не може бути меншим за розмір, обчислений відповідно до формули, вказаної у п. 7.4 цього договору.

Відповідно до частини другої статті 524 Цивільного кодексу України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, згідно до частини другої статті 533 ЦК).

Отже, положеннями чинного законодавства сторонам надано право визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що поряд із застосуванням індексації суми зобов'язання дає можливість учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів на суму їх грошових зобов'язань.

Таким чином сторони на законній підставі визначили в Договорі розмір орендної плати в іноземній валюті: за номерами 1-23, 34-56, 63-85 загальною площею 1 217 кв.м. (далі іменуються - офісні приміщення) - 115,81 грн., але у будь-якому випадку орендна ставка у гривнях повинна бути еквівалентна 14,49 доларам США відповідно до курсу долара США, встановленого Національним банком України на день оплати орендної плати; за приміщення, зазначені в технічному паспорті, виданому КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» після введення об'єкту в експлуатацію після реконструкції 03.10.2012, за номерами 24-33, 57-62, 86 загальною площею 2082,2 кв.м. (далі іменуються - складські приміщення), насосна, що зазначена літ. «Б», загальною площею 61,6 кв.м., контрольно-пропускний пункт, що зазначений літ. «В», загальною площею 27,7 кв.м. (далі іменуються - споруди) - 59,14 грн., але у будь-якому випадку орендна ставка у гривнях повинна бути еквівалентна 7,45 доларам США, відповідно до курсу долара США, встановленого Національним банком України на день оплати орендної плати.

При цьому, в наданих на виконання вимог експерта позивачем рахунках на оплату орендних платежів за період з травня по жовтень 2015 року, Товариством було застосовано алгоритм нарахування орендної плати, погоджений сторонами в п. 7.4 Договору, проте експертом не було взято до уваги такі суми під час проведення дослідження заборгованості відповідача за вказаний період.

Відтак, наданий Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз висновок не є належним та допустимим в розумінні ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказом у справі.

Крім того, не може вважатися актом судової експертизи висновок експертного економічного дослідження №12 від 01.07.2016 р., складений судовим експертом Барабаш Р.В. та долучений позивачем до матеріалів справи, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

Отже, судом самостійно було перераховано заборгованість відповідача з орендної плати за Договором, яка з урахуванням положень п. 7.4 Договору за період з квітня по грудень 2015 року становить 7 718 498,70 грн., при цьому строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 7 718 498,70 грн. на підставі Договору.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Підприємством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення її від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Таким чином, позовні вимоги Товариства про стягнення з Підприємства заборгованості у розмірі 7 718 498,70 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 4 432 588,15 грн., а також 654 317,49 грн. 3% річних та інфляційних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 15.2.1 Договору визначено, що у разі прострочення орендарем виконання зобов'язання, яке передбачає здійснення орендарем орендної плати та/або платежів на користь орендодавця, і якщо який-небудь платіж по договору буде прострочено орендарем, орендар зобов'язаний сплатити орендодавцю пеню, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення та сто процентів річних від простроченої суми.

Таким чином, вказаним пунктом Договору було передбачено відповідальність Підприємства за невиконання ним грошового зобов'язання з внесення орендної плати у вигляді неустойки (пені) та процентів річних за користування чужими грошовими коштами, які за своєю правовою природою не є штрафом в розумінні приписів ст. 549 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відтак, право позивача на нарахування та отримання процентів за користування чужими грошовими коштами передбачено законом, а також приписами п. 15.2.1 Договору.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч. 1, 2 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Позовна заява б/н від 21.10.2015 р. направлена на адресу господарського суду міста Києва 21.10.2015 р., що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті.

В той же час, із доданого позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунку вбачається, що фактично до суми позову Товариством було включено розрахунок пені, процентів, 3% річних та інфляційних за період прострочення виконання грошового зобов'язання починаючи з березня 2015, а відтак позивачем не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вимогами про стягнення неустойки (пені).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив та погоджується з наданим позивачем розрахунком, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 943 504,81 грн., процентів у розмірі 3 683 506,57 грн., 3% річних у розмірі 108 488,70 грн. та інфляційних у розмірі 571 121,40 грн. підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з Підприємства на користь Товариства заборгованості у розмірі 7 718 498,70 грн., пені у розмірі 1 943 504,81 грн., процентів у розмірі 3 683 506,57 грн., 3% річних у розмірі 108 488,70 грн. та інфляційних у розмірі 571 121,40 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Г-Лог» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Капарол Україна» (02092, м. Київ, вул. Алма-Атинська, 35-А; ідентифікаційний код 32593100) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Г-Лог» (02140, м. Київ, вул. Гришка, 3-А; ідентифікаційний код 35519323) заборгованість у розмірі 7 718 498 (сім мільйонів сімсот вісімнадцять тисяч чотириста дев'яносто вісім) грн. 70 коп., пеню у розмірі 1 943 504 (один мільйон дев'ятсот сорок три тисячі п'ятсот чотири) грн. 81 коп., проценти у розмірі 3 683 506 (три мільйони шістсот вісімдесят три тисячі п'ятсот шість) грн. 57 коп., 3% річних у розмірі 108 488 (сто вісім тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 70 коп., інфляційні у розмірі 571 121 (п'ятсот сімдесят одна тисяча сто двадцять одна) грн. 40 коп. та судовий збір у розмірі 206 700 (двісті шість тисяч сімсот) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.07.2016 р.

Суддя В.П. Босий