ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року Справа № 911/3933/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової Т.В.(доповідач),
суддівГоголь Т.Г., Рогач Л.І.,
розглянувши матеріали касаційних скарг ОСОБА_4 та Яготинської міської ради Київської області
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 21.04.16
у справі№911/3933/15 Господарського суду Київської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Крокус"
доЯготинської міської ради Київської області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4
провизнання недійсним рішення та визнання укладеною додаткової угоди
Ухвалою Вищого господарського суду України від 05.07.16, ухваленою у складі колегії суддів: Добролюбова Т.В. - головуючий, Рогач Л.І., Кравчук Г.А., розгляд касаційних скарг ОСОБА_4 та Яготинської міської ради Київської області призначено на 14.07.16. Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 11.07.16 №08.03-04/2605 у зв'язку з перебуванням на навчанні з підвищення кваліфікації судді Кравчука Г.А. призначено автоматичну зміну складу суддів, за наслідками якої визначено склад колегії суддів: Добролюбова Т.В. - головуючий, Гоголь Т.Г., Рогач Л.І.

У судовому засіданні 14.07.16 оголошено перерву до 19.07.16.

У судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Кондратенко К.В. - за дов. від 12.07.16;

від відповідача: Кудрявський О.М. - за дов. від 09.12.15;

від третьої особи: ОСОБА_4 - паспорт.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Крокус" у серпні 2015 року заявлений позов до Яготинської міської ради, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, у якому просив суд: 1) визнати недійсним та скасувати пункт 1 рішення сесії шостого скликання Яготинської міської ради Київської області від 10.05.12 №989-22-VI "Про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки від 03.07.02 №14 та внесення змін до нього"; 2) визнати додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, що укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Крокус" та Яготинською міською радою від 17.06.02, укладеною в редакції позивача. Позов мотивовано тим, що упродовж місяця після закінчення дії договору оренди, а саме в період з 17.06.12 до 17.07.12 орендар продовжив користуватись спірною ділянкою, сплачувати орендні платежі, а Яготинська міська рада не заперечувала проти використання спірної земельної ділянки. Спірним рішенням Рада внесла зміни у договір шляхом визначення строку його дії в один рік, чим на думку позивача порушило права та інтереси Товариства, а також приписи статей 24, 27, 30, 33 Закону України "Про оренду землі", статей 525, 651 Цивільного кодексу України .

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.10.15, винесеним суддею Лилак Т.Д., позов задоволено повністю. Судом встановлено, що рішення від 10.05.12 Яготинської міської ради Київської області №989-22-VI "Про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки від 03.07.2002 №14 та внесення змін до нього", прийнято з порушенням норм законодавства, а відтак задовольнив і вимогу позивача про визнання укладеною додаткову угоду до спірного договору оренди земельної ділянки від 17.06.02 в редакції запропонованій позивачем. Суд керувався приписами статті 33 Закону України "Про оренду землі", статті 120 Земельного кодексу України, статей 3, 6, 21, 203, 215, 377, 393, 626 - 638, 642 - 643, 764 Цивільного кодексу України, статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.12.15 залучено ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого: Тищенко А.І. суддів: Отрюха Б.В., Михальської Ю.Б., постановою від 21.04.16 перевірене рішення місцевого господарського суду залишив без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. При цьому суд не прийняв клопотання відповідача про застосування позовної давності, оскільки установив, що відповідачем не обґрунтовано поважності причин не подання зазначеного клопотання до суду першої інстанції.

Яготинська міська рада звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та додатковими поясненнями до неї, в яких просить рішення та постанову у справі скасувати і прийняти нове рішення про відмову у позові. В обґрунтування скарги відповідач звертає увагу на те, що посилання судів на частину 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", як на підставу, що свідчить про автоматичне поновлення договору оренди земельної ділянки від 17.06.02, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки станом на 17.07.12 - один місяць після закінчення строку дії договору, орендодавець в порядку, встановленому статтею 33 Закону України "Про оренду землі" повідомив орендаря про прийняте ним рішення від 10.05.12 № 989-22-УІ щодо умов поновлення договору оренди, відтак поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк суперечить волевиявленню однієї із сторін договору. При цьому частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку, відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Відповідач зазначає, що в період з 10.05.12 до 17.07.12 позивач не вчинив будь - яких дій, спрямованих на укладення та державну реєстрацію додаткової угоди про внесення змін до договору оренди, а також не звертався зі скаргою до судових органів з питанням щодо наявного зволікання Яготинської міської ради в укладенні такої угоди. Окрім того, договором оренди землі від 17.06.12 позивачеві передано в оренду 10 окремих земельних ділянок загальною площею 242,89 га, зокрема землі комерційного використання - та заняті господарськими будівлями, дворами, становлять - 79,05 га, решта - 163,84 га це: рілля 112,19 га, сіножаті 1,91 га, пасовища -10,14 га, шляхи - 4,40 г ліси та лісо-вкриті площі - 23,20 га, на яких відповідно до їх цільової призначення об'єкти нерухомого майна розташовуватися не можуть власне і не розташовуються. На думку скаржника застосування приписів статті 120 Земельного кодексу України і статті 377 Цивільного кодексу України в сукупності з нормами Закону України "Про оренду землі" можливе лише до тих земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти нерухомого майна. Крім того, відповідач вважає, що суди не дослідили обставини справи та не встановили факти, які мають істотне значення для розгляду справи, прийняли рішення, якими встановили право оренди на неіснуючий об'єкт цивільно-правових відносин - а саме земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 149,9886 га, відсутність якої, як об'єкту права власності в розумінні статті 79 Земельного кодексу України підтверджується даними Державного земельного кадастру України та листа Управління держземагенства в Яготинському районі Київської області від 12.12.2014 № 07-07/2326. Також скаржник вважає, що апеляційним судом безпідставно не прийнята його заява про застосування позовної давності. Також Рада вважає, що місцевий господарський суд мав повернути заяву позивача про зміну позовних вимог, як таку, що подана після початку розгляду спору по суті та за відсутності доказів скерування її копії відповідачеві.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою у якій просить скасувати рішення і постанову у справі з прийняттям нового рішення про відмову у позові. В обґрунтування своїх вимог третя особа зазначає, що 25.12.14 між Яготинської міською радою - орендодавець та ОСОБА_4 - орендар укладено договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 відповідно та цього ж дня здійснено державну реєстрацію вказаного речового права на передані об'єкти нерухомого майна. За актами приймання-передачі від 25.12.14 вказані земельні ділянки передані орендодавцем орендарю для ведення фермерського господарства. Скаржник зазначає, що Яготинська міська рада в законний спосіб реалізувала своє право розпорядження землею, а у ОСОБА_4 у відповідності до приписів статей 125, 126 Земельного кодексу України з 25.12.14 виникло право оренди земельних ділянок, що є предметом вказаних договорів оренди, а відтак і відповідні цивільні права і обов'язки. На думку скаржника суди всупереч приписів статей 27 і 43 Господарського процесуального кодексу України не встановили всі фактичні обставини справи, не з'ясували дійсні права та обов'язки сторін, а також правовий статус спірних земельних ділянок і те, що земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2, яка на час звернення позивача до суду з позовом та відповідно на час прийняття оскаржуваних рішень перебувала в оренді ОСОБА_4, а також розглядали спір щодо неіснуючого об'єкта цивільних прав - земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, в результаті поділу якої сформовано земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3, яка з 25.12.14 - також орендується скаржником.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус" отримано відзив на касаційні скарги та письмові пояснення, у яких Товариство просить рішення та постанову у справі залишити без задоволення як необґрунтовані, а оскаржувані судові акти - без змін з мотивів якими керувались і суди попередніх інстанцій.

У судовому засіданні 19.07.16 Товариством з обмеженою відповідальністю "Крокус" заявлено клопотання про оголошення перерви у судовому засідання задля надання ним обґрунтованих письмових пояснень про набуття Товариством права власності щодо об'єктів нерухомості розташованих на спірних земельних ділянках. Клопотання залишено судом без задоволення ураховуючи: відсутність повноваженнь касаційної інстанції щодо оцінки доказів у справі та строки розгляду касаційної скарги передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В., пояснення представників скаржників і заперечення на касаційні скарги представників позивача, переглянувши матеріали справи та доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій приписів чинного законодавства, відзначає таке.

Розглядаючи даний спір по суті, суди попередніх інстанцій установили, що між сторонами 17.06.02 укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого відповідач на підставі рішення сесії міської ради від 23.04.02 №21-01-XXIV передав, а позивач прийняв у строкове, платне володіння і користування (оренду) земельну ділянку, яка знаходиться в адміністративних межах Яготинської міської ради Київської області. Земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку. В оренду передається земельна ділянка площею 242,89 га, в тому числі ріллі - 112,19 га, сіножаті - 13,91 га, пасовища - 10,14 га, під господарськими будівлями і дворами - 78,94 га, шляхами - 4,40 га, ліси та лісовкриті площі - 23,20 га, землі комерційного призначення - 0,11 га) за рахунок земель ДППЗ "Яготинський". Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору земельна ділянка передається в оренду з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що передбачено статутом позивача. Договір укладений на строк до 17.06.12. Після закінчення терміну договору орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше ніж за два місяці до його закінчення. Умови цього договору зберігають свою чинність на строк його дії у випадках, коли після набуття чинності договором законодавством встановлені інші правила, крім випадків визначених статею 21 Закону України "Про оренду землі", а також випадків, визначених законами України, якщо вони підвищують рівень захисту позивача, відповідача, третіх осіб. Відповідно до пункту 4 договору зміна умов договору можлива за взаємною згодою сторін, договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання. Підставою припинення договору є, зокрема, закінчення його строку дії. В разі відсутності взаємної згоди сторін щодо зміни умов цього договору, його дострокового розірвання на вимогу заінтересованої сторони, ці питання вирішуються в судовому порядку. Пунктом 8 договору передбачено, що цей договір набуває чинності після його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації згідно з діючим законодавством. Судами установлено, що Приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж. посвідчено 17.06.02 року даний договір, зареєстровано в реєстрі правочинів за №3665 та 03.07.02 зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Яготинської міської ради Яготинського району Київської області за №14. Угодою про зміну умов договору оренди земельної ділянки від 23.07.03 між сторони внесли зміни до договору оренди земельної ділянки від 17.06.02 в частині сплати орендної плати, інші умови вказаного договору залишилися незмінними та обов'язковими для сторін. Установлено судами і те, що позивач 14.03.12 звернувся до відповідача з листом вих. №11 від 13.03.12 про продовження на 49 років договору оренди земельної ділянки. Яготинською міською радою Київської області 10.05.12 прийнято рішення №989-22-VI "Про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки від 03.07.02 № 14 та внесення змін до нього", яким відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", постанови Кабінету Міністрів України від 18.08.10 №749 "Про затвердження тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці", Яготинська міська рада вирішила: за згаданим клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус" продовжити термін дії договору оренди земельної ділянки від 03.07.02 №14 на 1 рік; встановити річну орендну плату за користування земельною ділянкою в розмірі 3 % від її нормативної грошової оцінки; зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Крокус" провести реєстрацію земельної ділянки, визначеної в договорі оренди від 03.07.02 № 14, в порядку, встановленому законодавством; зареєструвати зміни до договору оренди землі відповідно до чинного законодавства. Термін дії вказаного рішення встановлено у 6 місяців. На виконання вказаного рішення від 10.05.12 Яготинської міської ради Київської області №989-22-VI, позивачем здійснено реєстрацію земельної ділянки на основі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а земельні ділянки були зареєстровані в Державному земельному кадастрі. Відповідач 25.04.13 звернувся до позивача з листом №03-25/286 про повернення земельної ділянки у зв'язку з невиконанням останнім рішення Яготинської міської ради від 10.05.12 №989-22-VI та закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки від 17.06.02. Яготинською міською радою Київської області прийнято рішення 28.08.14 №2783-50-VI "Про припинення договору оренди землі від 17.06.02, укладеного між Яготинською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крокус", зареєстрованого в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Яготинської міської ради 03.07.02 за №14, в зв'язку з закінченням його строку дії", яким вирішено указаний договір оренди землі вважати припиненим з моменту закінчення строку, на який його було укладено. Вказане рішення і стало підставою для звернення з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення про задоволення позову, місцевий та апеляційний господарські суди, залишили поза увагою ту обставину, що вирішуючи спір про визнання актів індивідуальної дії органів місцевого самоврядування суд має установити: чи прийнято Радою оскаржуване рішення з перевищенням її повноважень; чи суперечить зміст рішення законодавству; чи порушено рішенням права або законні інтереси особи, котра з ним не згодна. При цьому обов'язок доведення порушених прав і інтересів покладається саме на позивача. В свою чергу Рада має довести законність рішення. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За приписами статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України визначив способи здійснення захисту прав та інтересів суб'єктів господарювання та споживачів судом. Матеріально-правовий аспект захисту прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має суб'єкт таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому вимагати усунення порушених прав на землю шляхом визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування можуть саме власники земельних ділянок або землекористувачі. Чинний земельний кодекс не містить визначення терміну землекористувач, однак зазначене поняття в даному кодексі використовується у контексті таких інститутів як постійне користування земельною ділянкою, оренда земельної ділянки, земельний сервітут, тощо. Згідно зі статтею 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Особа визнається власником земельної ділянки або землекористувачем та набуває, зокрема, право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав на землю, у разі закріплення за такою особою земельної ділянки на підставі приписів закону, договору чи рішення суду. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Разом з тим, статтями 79 і 791 названого Кодексу (у редакції на час прийняття спірного рішення Радою) унормовано, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. В даному випадку суди установили, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Крокус" та Державним сільськогосподарським підприємством племптахозавод "Яготинський" 27.06.01 та 14.12.01 було укладено ряд договорів купівлі-продажу, відповідно до яких позивач придбав у Державного підприємства племптахзавод "Яготинський" нерухоме майно, розташоване в с. Червоне Заріччя, Яготинського району Київської області на вул. Зарічанська та на вул. Робітнича, м. Яготин, Київська область. На підставі зазначених договорів Яготинським бюро технічної інвентаризації за Товариством з обмеженою відповідальністю "Крокус" зареєстровано право власності на зазначені об'єкти нерухомості. При цьому судами не установлено у кого у користуванні перебувають саме спірні земельні ділянки і на яких із ділянок знаходиться нерухомість позивача. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Стаття 15 Закону України "Про оренду землі" визначає істотними умовами договору оренди землі, зокрема, строк дії договору оренди. За приписами статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Разом з тим, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності упродовж одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленою цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. При цьому, частина 1 наведеної норми регламентує переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі, частина 6 - підстави поновлення договору оренди, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди. У розумінні зазначених приписів для застосування положень частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: 1) орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; 2) орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; 3) до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; 4) орендодавець упродовж місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення. Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди, а саме: у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і за відсутності упродовж одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Тобто для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: 1) орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою; 2) орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; 3) відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; 4) сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 25.05.16 у справі №911/1707/15, від 13.04.16 у справі №6-2027цс15, від 25.02.15 у справі №6-219цс14. Поряд з цим судами не установлено і те, чи повертались спірні землі передані в користування на умовах договору від 17.06.02 за актом приймання - передачі після закінчення строку дії угоди у 2012 році. Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами чинного законодавства. Однак, рішення та постанова у справі цим вимогам не відповідають. Відповідно до частини 1 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення місцевого чи апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Наведене свідчить про те, що господарськими судами не вжито заходів для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, тому рішення визнаються такими, що прийняті за не з'ясованими обставинами справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відтак доводи касаційних скарг знайшли своє часткове підтвердження, проте указані недоліки щодо повноти встановлення всіх обставин спору унеможливлюють задоволення вимог обох скарг щодо прийняття нового рішення у справі. Враховуючи передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням матеріалів справи на новий розгляд до суду першої інстанції для установлення обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення даного спору. При новому розгляді справи суду необхідно оцінити, в сукупності, усі допустимі та належні докази у справі, врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від з'ясованого установити наявність чи відсутність підстав для задоволення даного позову.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.04.16 у справі №911/3933/15 та рішення Господарського суду Київської області від 15.10.15 скасувати.

Справу скерувати для нового розгляду до Господарського суду Київської області.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та касаційну скаргу Яготинської міської ради Київської області задовольнити частково.

Головуючий суддя Т.Добролюбова

Судді Т.Гоголь

Л.Рогач