РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2016Справа №910/8790/16
За позовом: Регіонального відділення Фонду Державного майна по місту Києву

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

ОСОБА_1 акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про розірвання договору та повернення майна

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2 по дов.

від третьої особи: ОСОБА_3 по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональне відділення Фонду Державного майна по місту Києву звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк "Експрес-Банк" про розірвання договору та повернення майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 року порушено провадження у справі № 910/8790/16, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Південно-Західна залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця та призначено розгляд справи на 06.06.2016 року.

30.05.2016 року представник відповідача подав до канцелярії суду документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі та відзив.

Також, 03.06.2016 року представник відповідача подав до канцелярії суду заяву про долучення письмових доказів до матеріалів справи.

Представник позивача 06.06.2016 року в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

06.06.2016 року представники відповідача та третьої особи надали усні пояснення по справі.

Крім того, ухвалою суду про порушення провадження у справі, за клопотанням позивача, суд відстрочив сплату судового збору до 06.06.2016 року, проте у звязку із незявленням представника позивача у дане судове засідання та керуючись п.п. 3.1-3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за доцільне, за власною ініціативою, відстрочити сплату судового збору за подання позовної заяви до наступного судового засідання.

У звязку з неявкою в судове засідання представника позивача, та у звязку із необхідністю витребування додаткових доказів по справі, ухвалою від 06.06.2016р. розгляд справи було відкладено на 11.07.2016р.

Представник третьої особи у судовому засіданні 11.07.2016р. подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог надав заперечення та просив відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи проти задоволення позову також заперечував.

Позивач у судове засідання 11.07.2016р. не зявився, представника не направив, проте, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Наразі, з огляду на неявку позивача в судове засідання 11.07.2016р. господарський суд зазначає наступне. Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони, при цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, незважаючи на те, що позивач в процесі розгляду справи 11.07.2016р. не скористався всіма правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа підлягає розгляду за наявними у ній документами.

В судовому засіданні 11.07.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.06.2006р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Акціонерним банком «Експрес-Банк» (правонаступником якого є ОСОБА_1 акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк») (орендар) було укладено договір №3256 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно загальною площею 56,83 м2, розміщене за адресою: м.Київ, Привокзальна площа, 1, яке знаходиться на балансі вокзалу станції Київ Пасажирський Державного територіально - галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» (балансоутримувач), вартість якого становить за експертною оцінкою станом на 31.12.2005р. 1 111 351 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення відділення банку.

За умовами п.2.1 договору №3256 від 21.06.2006р. орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього правочину та акта приймання-передачі майна.

У п.3.1 договору №3256 від 21.06.2006р. вказано, що орендна плата визначається на підставі методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без податку на додану вартість за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) лютий 2006р. 14311,64 грн. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Орендна плата за перший місяць оренди - червень 2006р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за березень, квітень, травень, червень 2006р. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п.3.2 договору №3256 від 21.06.2006р.).

Відповідно до п.3.3 укладеного між сторонами правочину перерахування орендної плати здійснюється орендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 70% орендної плати перераховується орендарем до державного бюджету; 30% - на розрахунковий рахунок балансоутримувача.

Договір укладено строком на одинадцять місяців, що діє з 21.06.2006р. по 21.05.2007р. (п.10.1 договору №3256 від 21.06.2006р.).

У п.10.2 укладеного між сторонами правочину вказано, що умови договору зберігають силу протягом всього строку дії договору, в тому числі, у випадках, коли після його укладання, законодавством буде встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобовязань орендаря щодо орендної плати до виконання зобовязань.

Реорганізація орендодавця, або перехід права власності на орендоване майно третім особам не визначається підставою для зміни або припинення чинності договору і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступника) (п.10.7 договору №3256 від 21.06.2006р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №3256 від 21.06.2006р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обовязків з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2006р. орендодавцем було передано, а орендарем прийнято у користування обєкт оренди за договором №3256 від 21.06.2006р., про що складено акт приймання-передачі нерухомого майна.

22.02.2007р. сторонами було укладено додатковий договір №1 про внесення змін до договору оренди №3256 від 21.06.2006р., відповідно до змісту якого розмір орендної плати було збільшено та визначено, що остання без податку на додану вартість становить за перший базовий місяць січень 2007р. 31 013,55 грн.

Відповідно до п.1 договору №3256/2 від 11.12.2007р. про внесення змін до договору оренди нерухомого майна №3256 від 21.06.2006р. договір укладено строком на два роки одинадцять місяців, що діє з 11.12.2007р. по 11.11.2010р. включно.

Договорами №3256/03 від 30.03.2011р., №3256/04 від 29.02.2012р. про внесення змін до договору №3256 від 21.06.2006р. контрагентами було погоджено, в тому числі, збільшення розміру орендної плати за користування обєктом оренди.

Згідно з договором №3256/05 від 13.12.2012р. договір №3256 від 21.06.2006р. продовжено на два роки одинадцять місяців, що діє з 11 листопада по 11.10.2015р.

Відповідно до договору №3256/06 від 04.11.2015р. строк дії договору №3256 від 21.06.2006р. продовжено на один рік, що діє з 11.10.2015р. по 11.10.2016р.

Наразі, за твердженнями позивача, відповідачем порушено зобовязання по внесенню орендної плати за період з січня 2016р. по березень 2016р., в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 241 280,86 грн. При цьому, заявником наголошено, що сума боргу з орендної плати становить 232 283,01 грн., а пеня 8997,85 грн.

Як зазначає заявник, вказані обставини свідчать про наявність підстав для розірвання договору №3256 від 21.06.2006р. на підставі приписів ст.782 Цивільного кодексу України, відповідно до змісту якої наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014р. «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» утворено ОСОБА_1 акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Згідно з п.2 вказаної Постанови Кабінету Міністрів України статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього: майна Укрзалізниці, підприємств, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу;100 відсотків акцій, що належать державі у статутному капіталі господарських товариств; пакетів акцій (часток), що належать державі у статутному капіталі господарських товариств згідно з додатком 3, крім державних пакетів акцій (часток) спільного підприємства товариство з обмеженою відповідальністю "Молдромукртранс", транспортно-експедиційного акціонерного товариства «ЕТРАНСА» та товариства з обмеженою відповідальністю "Брайтшпур Планунгсгезельшафт мбХ", що будуть внесені до статутного капіталу після здійснення заходів, передбачених підпунктом 2 1 пункту 6 цієї постанови, як додатковий внесок; права господарського відання магістральними залізничними лініями загального користування та розміщеними на них технологічними спорудами, передавальними пристроями, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень (залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об'єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт); права постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення Укрзалізниці та підприємств.

У додатку №1 до Постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014р. «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється ОСОБА_1 акціонерне товариство «Українська залізниця» віднесено також Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця».

Постановою №735 від 02.09.2015р. Кабінету Міністрів України «Питання Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено статут Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до п.2 статуту Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Пунктом 30 статуту третьої особи визначено, що майно товариства складають основні фонди, оборотні засоби, кошти, майнові права, зокрема право господарського відання майном, переданим товариству на праві господарського відання, та право постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення підприємств залізничного транспорту, акції (частки, паї) у статутному капіталі господарських товариств, інші матеріальні та нематеріальні активи, цінні папери, а також інші активи, відображені в бухгалтерському обліку товариства.

Товариство не має права безоплатно передавати майно, внесене до його статутного капіталу, іншим юридичним особам чи громадянам, крім передбачених законом випадків. Розпорядження майном товариства, в тому числі шляхом списання, відчуження, передачі в користування, оренду, концесію відповідного майна, розпорядження майном, внесеним до статутного капіталу товариства, та майном, набутим товариством під час його господарської діяльності, здійснюється в порядку, встановленому законодавством, з урахуванням обмежень щодо розпорядження таким майном, визначених законом та цим статутом.

Відповідно до зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця», що вноситься до статутного капіталу «Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», до статутного капіталу третьої особи внесено, в тому числі, будівлю головного вокзалу станції Київ, що розміщене за адресою: м.Київ, Соломянський район, площа Вокзальна 1, частина якого є обєктом оренди за договором №3256 від 21.06.2006р.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст.759 Цивільного кодексу України).

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності та майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності врегульовано Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст.3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

За змістом ст.5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності; державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства, що передається дипломатичним представництвам та консульським установам іноземних держав, представництвам міжнародних міжурядових організацій в Україні; підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

У разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця (ч.1 ст.770 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст.15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов'язки за договором оренди. Сторони можуть встановити в договорі оренди, що в разі відчуження власником об'єкта договір оренди припиняється.

Тобто, виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства та наявних в матеріалах справи документів полягає, що з моменту передання приміщення будівлі головного вокзалу станції Київ, що розміщене за адресою: м.Київ, Соломянський район, площа Вокзальна 1, частина якого є обєктом оренди за договором №3256 від 21.06.2006р., до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Регіональне відділення Фонду Державного майна по місту Києву втратило статус орендодавця за спірним правочином, а відповідні права та обовязки перейшли до нового власника.

Як свідчать матеріали справи, у звязку з утворенням Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014р. «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та керуючись ст.15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Українська залізниця» та ОСОБА_1 акціонерним товариством Акціонерний банк «Експрес-Банк» було укладено додатковий договір від 12.04.2016р. до договору №3256 від 21.06.2006р.

У п.1 вказаного додаткового договору встановлено, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди №3256 від 21.06.2006р., є ОСОБА_1 акціонерне товариство «Українська залізниця».

Сторонами у додатковому договорі визначено, що 100% орендної плати перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. Одержувач коштів Регіональна філія «Південно-західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

У додатковому договорі від 12.04.2016р. сторонами також було змінено строк дії договору №3256 від 21.06.2006р. та визначено, що останній діє з 01.12.2015р. по 14.04.2016р.

Пунктом 6 додаткового договору від 12.04.2016р. вказано, що останній набирає чинності з дня його підписання сторонами та у відносинах щодо терміну та розрахунків діє з 01.12.2015р.

Тобто, з огляду на наведене, суд зазначає, що з грудня 2015р. орендар повинен був вносити орендні платежі саме на рахунок третьої особи, що свідчить про безпідставність тверджень позивача стосовно наявності у відповідача заборгованості з внесення на рахунок Регіонального відділення Фонду Державного майна по місту Києву орендної плати за січень березень 2016р.

За приписами ст.591 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст.291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено право наймодавця відмовитись від договору оренди.

Зокрема, вказаною нормою права передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Тобто, ст.782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування обєктом оренди протягом трьох місяців. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 08.05.2012р. Верхового Суду України по справі №3-26гс12.

При цьому, вказану норму слід розуміти таким чином, що право на відмову від договору та право вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плати виникає, якщо останній не здійснює розрахунків протягом 3 місяців підряд. Вказану правову позицію наведено у постанові від 12.06.2007р. Верховного Суду України по справі №24/272.

Відповідно до п.5.1 Постанови №12 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі, протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково.

За умовами п.10.8 договору №3256 від 21.06.2006р. договір може бути достроково розірваний на вимогу орендодавця у разі, в тому числі, якщо орендар систематично (більш трьох разів) порушує терміни здійснення будь-яких платежів.

Враховуючи висновки суду щодо відсутності у відповідача обовязку з перерахування орендної плати за січень березень 2016р. на рахунок позивача, приймаючи до уваги строк дії спірного правочину, що був визначений відповідно до додаткового договору від 12.04.2016р., суд дійшов висновку щодо необґрунтованості тверджень Регіонального відділення Фонду Державного майна щодо наявності у відповідача перед останнім заборгованості за означений період, як підстави для розірвання договору №3256 від 21.06.2006р.

За таких обставин позовні вимоги Регіонального відділення Фонду Державного майна по місту Києву до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» про розірвання договору №3256 від 21.06.2006р. підлягають залишенню без задоволення.

Одночасно, з представлених суду документів вбачається, що відповідачем було повернуто, а третьою особою прийнято обєкт оренди у звязку з закінченням строку дії договору №3256 від 21.06.2006р., про що ОСОБА_1 акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Українська залізниця» складено акт б/н від 14.04.2016р. приймання-передачі (повернення) з оренди нерухомого майна.

Отже, враховуючи наведене вище у сукупності, суд також дійшов висновку щодо безпідставності позовних вимог в частині зобовязання Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» повернути Регіональному відділенню Фонду Державного майна по місту Києву державне нерухоме майно площею 56,83 кв.м, розміщене за адресою: м.Київ, Привокзальна площа, 1.

З приводу розподілення судових витрат господарський суд зазначає наступне.

За приписами ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтею 2 вказаного нормативно-правового акту визначено, що платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

За приписами ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою від 16.05.2016р. судом було відстрочено позивачу сплату судового збору до 13.05.2016р. Ухвалою від 06.06.2016р. сплату судового збору було відстрочено до 22.06.2016р., ухвалою від 22.06.2016 року відстрочено сплату судового збору до 11.07.2016 року.

Проте, станом на момент прийняття рішення по справі заявником судовий збір до Державного бюджету України внесено не було.

Відповідно до п.3.3 Постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Таким чином, з огляду на висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України суд дійшов висновку, що судовий збір в сумі 2756 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Стягнути з Регіонального відділення Фонду Державного майна по місту Києву (01032, м.Київ, бульвар Т.Шевченко, буд. 50-Г, ) на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 2756 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

18.07.2016 р.

Суддя О.М. Спичак