КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р. Справа№ 910/30028/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Погоржевська М.О. ( за довіреністю №0115-336 від 30.12.2015)

від відповідача: Боярська Г.П. ( за довіреністю №6/2-25/116 від 16.12.2015)

розглянувши апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення господарського суду міста Києва від 09.03.2016р.

у справі № 910/30028/15 (суддя: Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 2 346,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 2 346,50 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.03.2016 року у справі №910/30028/15 позовні вимоги задоволено в повному обсязі: стягнуто з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 2 346,50 грн.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивачем отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду у відповідності до положено ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 1191 ЦК України. При цьому відповідальність власника транспортного засобу, яким скоєно ДТП, не була застрахована у встановленому чинним законодавством України порядку, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач - Моторно (транспортне) страхове бюро України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати, відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що у потерпілої особи не виникло право вимоги до МТСБУ, вказане право не може перейти, після виплати вищезазначеного страхового відшкодування до страховика за договором добровільного страхування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України та призначено справу до розгляду.

В подальшому розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні 05.07.2016 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в позові відмовити.

Представник позивача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 02.07.2012. між позивачем (страховик), ОСОБА_4 (страхувальник) та ПАТ "Банк Кіпру" (вигодонабувач) був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2110-12-00057 (договір). (а.с.12)

За умовами зазначеного договору, позивач прийняв під страховий захист, автомобіль марки Skoda, д.р.н. НОМЕР_1.

21.11.2012. о 13:20 год. в м. Харків по проспекту Московському 246 сталася ДТП за участі застрахованого автомобіля марки Skoda, д.р.н. НОМЕР_1, та автомобіля Volkswagen, д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого автомобіль марки Skoda, д.р.н. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля марки Volkswagen, д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_5 вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2012. в адміністративній справі № 2033/9442/12.(а.с.14)

Відповідно до рахунку № 4054393 від 19.12.12. ТОВ "Атлант-М Олексіївка" вартість ремонту автомобіля марки Skoda, д.р.н. НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження в ДТП, що мало місце 21.11.2012., склала 2 970,00 грн.(а.с.18)

На підставі страхового акту № ПССКА-1823 від 19.12.12 року (а.с.16) позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 2 346,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням 17169 від 26.12.12. на суму 2 346,50 грн.(а.с.17)

Позивач, вважаючи, що здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідача, оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП не була застрахована, звернувся позовної заявою до суду про стягнення з відповідача 2 346, 50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що у позивача виникло право вимоги до відповідача в межах обов'язкового ліміту відповідальності, а відтак позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_5, який керував автомобілем марки Volkswagen, д.р.н. НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Як вбачається із матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Volkswagen, д.р.н. НОМЕР_2, не була застрахована у встановленому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до абз. 1 п. 39.1 ст. 39 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам; участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Підпунктом 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 вищевказаного Закону передбачено, що одним із основних завдань Бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Бюро за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Як передбачено пунктом 1.3 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, затвердженого рішенням президії Моторного (транспортного) страхового бюро України від 10.02.2005, 31.03.2005, протоколи №№ 121, 128, погодженого рішенням Координаційної ради Моторного (транспортного) страхового бюро України від 06.04.2005 протокол № 3, чинного на дату дорожньо-транспортної пригоди та виплату позивачем страхового відшкодування, Бюро за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, встановлених Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема, у разі заподіяння шкоди наземним транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (п. п. 1.3.2).

Крім того, пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

З наведених норм Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що МТСБУ відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 16.08.11. у справі № 47/48, від 15.04.13. у справі № 5011-36/11439-2012, від 23.04.15. у справі № 910/9212/14 та від 24.02.16. у справі № 910/20022/15.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до позивача в межах суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до МТСБУ на суму у розмірі 2 346,50 грн. відповідно до пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Посилання скаржника на положення п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка на думку скаржника містить обмеження стосовно кола осіб, яким МТСБУ може бути виплачено таке відшкодування, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює порядок виплати страхового відшкодування саме страховиком (страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування" - п. 1.2 ст. 1 даного Закону), в той час як відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ здійснює регламентні виплати у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, тобто пункт 36.4 ст. 36 вказаного Закону не стосується регламентних виплат, які здійснює МТСБУ.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 09.03.2016 року у справі № 910/30028/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення господарського суду міста Києва від 09.03.2016 року у справі № 910/30028/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 09.03.2016 року у справі № 910/30028/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/30028/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.В. Кропивна

Є.Ю. Пономаренко