РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2016Справа №910/8041/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Крона"

про стягнення 12 557, 59 грн.

за участю представників:

від позивача:Чайковська Л.Б.- представник за довіреністю б/н від 02.12.2015 р.
від відповідача:Головко М.В.- представник за довіреністю № 30/20156 від 20.04.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Крона" про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 13 965,30 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.12.2012 р. в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля "Хюндай", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб "Хюндай". У подальшому позивачем було здійснено страхове відшкодування у загальній сумі 14 965,30 грн. на користь страхувальника.

Цивільно-правова відповідальність особи, винної у ДТП, - ОСОБА_5 була застрахована відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Крона" (Поліс № АВ/3047228).

Оскільки відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" перейшло право на отримання від відповідача суми відшкодованих збитків, завданих ДТП, позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Крона" фактично понесені витрати на страхове відшкодування в сумі 13 965,30 грн.

Під час розгляду справи позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 12 557,59 грн. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував зменшені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, зазначив, що до позивача перейшли права потерпілої особи у ДТП, у тому числі в частині звернення з заявою про виплату страхового відшкодування у порядку, встановленому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка позивачем подана не була. Також вказав, що сума страхового відшкодування повинна бути виплачена з вирахуванням зносу транспортного засобу та просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності, на підставі чого відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору добровільного страхування транспортного засобу № 100-37 № УБ 911292 від 06.04.2012 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та ОСОБА_6, застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме - автомобіля "Хюндай", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

18.12.2012 р. в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля "Хюндай", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб "Хюндай".

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2013 р. у справі № 2610/30409/2012, яка набрала законної сили, ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до звіту експертного дослідження № АА9930НА_26.12-4 від 26.12.2012 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Хюндай", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП, склав 11 837,03 грн., а рахунку-фактури СТО № БА-0028921 від 21.12.2012 р. - 16 876,29 грн.

На підставі заяви страхувальника від 20.12.2012 р., страхового акту № СТО-12-21118/1 від 21.01.2013 р., розрахунку страхового відшкодування від 21.01.2013 р. ПАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" сплатила страхувальнику відшкодування у розмірі 13 557,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 24468 від 30.04.2013 р.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ч. 1 ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи, якій належить автомобіль "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Крона" згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/3047228, а, отже, відповідач є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду.

За нормами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача у тій же сумі та із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Як зазначив Верховний Суд України у постановах від 25.12.2013 р. по справі № 6-112цс13, від 10.02.2016 р. у справі № 6-2878цс15, від 17.02.2016 р. у справі № 6-2471цс15, у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Таким чином, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах загального строку позовної давності та у межах фактичних витрат незалежно від коефіціенту зносу, ПДВ, оцінки транспортного засобу, право вимоги переходить до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки.

Посилання відповідача на ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якої позивач мав повідомити ПАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про дорожньо-транспортну пригоду та звернутись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, як на підставу відмови у позові, суд відхиляє з огляду на те, що норми наведеного Закону регулюють порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

Оскільки позивач не є потерпілою особою, і для нього відповідач у справі - ПрАТ "Страхова компанія "Крона" не є страховиком у розумінні наведеної норми, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", обов'язок подачі заяви про виплату страхового відшкодування до ПАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" не перейшов.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 04.11.2014 р. по справі № 910/17223/13.

Крім того, суд зазначає, що норми законодавства про страхування не покладають на позивача (страховика за договором добровільного страхування) обов'язок звертатися до іншого страховика (відповідача) із заявою про виплату страхового відшкодування, а Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як вже зазначалось, до спірних відносин не застосовується.

За таких обставин до позивача (нового кредитора) - ПАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" перейшло право вимоги на страхове відшкодування від ПрАТ "Страхова компанія "Крона" у сумі 13 557,59 грн. (у фактично перерахованій сумі), при цьому доводи відповідача щоди зменшення страхового відшкодування на коефіціент зносу є необгрунтованими, враховуючи вищевикладене.

Разом з тим, у судовому засіданні відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності, за результатами розгляду якої суд приходить до висновку, що ця заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст.ст. 256, 257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вже було зазначено судом, строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Вказана позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 25.12.2013 р. по справі № 6-112цс13, від 10.02.2016 р. у справі № 6-2878цс15, від 17.02.2016 р. у справі № 6-2471цс15.

Оскільки датою скоєння ДТП, що сталася в м. Києві, є 18.12.2012 р., то з 19.12.2012 р. розпочинається перебіг строку позовної давності, який спливає відповідно 19.12.2015 р. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду ПАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернулося 29.04.2016 року, тобто з порушенням строку позовної давності в 3 роки.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності та доказів його відновлення він не подав, суд відмовляє ПАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" у задоволенні позову на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 32 - 35, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Крона" про стягнення 12 557, 59 грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 7 липня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 12 липня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.