РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

12 липня 2016 року Справа № 903/211/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Гулова А.Г. ,

судді Петухов М.Г.

за участю представників сторін:

позивача - нач.юр. сектору підрозділу Зозуль О.Д. (пост.дов. № 3598 від 17.05.2016 р.)

відповідача - не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Волинської області від 11.05.2016 р.

у справі № 903/211/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

до фізичної особи- підприємця ОСОБА_2

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 11.05.2016 р. у справі № 903/211/16 задоволено позов публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, відповідач фізична особа - підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 11.05.2016 р. у справі № 903/211/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що рішення господарського суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та на висновках які не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводить, що тимчасова споруда кіоск на праві власності належить фізичній особі ОСОБА_3 Тому вважає, що ОСОБА_3 має бути відповідачем у справі, і даний спір непідвідомчий господарському суду.

Посилаючись на ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» звертає увагу суду, що право постійного користування земельною ділянкою підлягає обов'язковій державній реєстрації. Однак, відсутність державної реєстрації та кадастрового номера на спірну земельну ділянку, позбавляє публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» права в якості належного землекористувача вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

12.07.2016 р. позивач публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» подав відзив на апеляційну скаргу.

Посилаючись на ч.1 ст.11, ст.23 Закону України "Про транспорт" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та ч.1, 2 ст.6 Закону України "Про залізничний транспорт", зазначає, що землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту. Доводить, що наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено Законом.

Пояснює, що з дня припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту до дня оформлення товариством прав на користування земельними ділянками, які перебували у постійному користуванні Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств, товариство зобов'язане використовувати згідно з цільовим призначенням відповідні земельні ділянки в розмірах та межах, у яких вони перебували в постійному користуванні Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту або фактично використовувалися ними, і за які сплачувався земельний податок.

Посилаючись на Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва, та житлово-комунального господарства України, звертає увагу, що підставою для розміщення тимчасової споруди визначено паспорт прив'язки тимчасової споруди (п.2.1.). Розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється (п.2.31 Порядку). У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу (п.2.30 Порядку).

Звертає увагу суду, що висновком експерта у господарській справі № 903/254/14 визначено, що торговий кіоск, який є об'єктом власності ФОП ОСОБА_2, знаходиться у смузі відведення ДТГО "Львівська залізниця" в адміністративних межах Рожищенської міської ради Волинської області в натурі (на місцевості). Межі земельних ділянок ДТГО "Львівська залізниця" та ФОП ОСОБА_2 в адміністративних межах Рожищенської міської ради Волинської області перетинаються в натурі (на місцевості). Площа перетину становить 0,0039 га, в тому числі: 0,0023 га - частина земельної ділянки під торговим кіоском. 0,0016 га - частина земельної ділянки ФОП ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, просить рішення Господарського суду Волинської області від 11.05.2016 р. у справі № 903/211/16 залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача додатково пояснила, що поставити на кадастровий облік землю, укласти договір оренди землі чи в інший спосіб розпоряджатись земельними ділянками позивач не має можливості, оскільки за письмовою вказівкою Кабінету Міністрів України накладений мораторій до завершення ревізії активів на будь-яке розпорядження власністю ПАТ "Укрзалізниця".

Відповідач не забезпечив участь представника у судовому засіданні.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення відповідача/скаржника про час і місце розгляду справи, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.120/, явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

Відповідно до статуту публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворена відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту /а.с.26/.

Згідно п. 3 перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, використовуються Товариством відповідно до їх цільового призначення. З дня припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту до дня оформлення Товариством прав на користування земельними ділянками, які перебували у постійному користуванні Державної адміністрації залізничного транспорту України та зазначених підприємств, Товариство зобов'язане використовувати згідно з цільовим призначенням відповідні земельні ділянки в розмірах та межах, у яких вони перебували в постійному користуванні Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту або фактично використовувалися ними, і за які сплачувався земельний податок.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про транспорт". Відповідно до ст.11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту.

Згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200 зазначено перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», і до цього переліку входить Державне територіально - галузеве об`єднаня «Львівська залізниця»

Колегією суддів встановлено, що ДТГО "Львівська залізниця" в межах Рожищенського району надано в постійне користування земельну ділянку площею 51,04 га для обслуговування залізничного транспорту, що підтверджено Державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 11.03.2002 р., виданим Рожищенською міською радою на підставі рішення Рожищенської міської ради № 21/4 від 07.03.2002 р. /а.с.10-13/.

Господарський суд Волинської області розглянув справу № 903/254/14 за позовом Волинського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах держави - Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту, Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» до Рожищенської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження і рішення Рожищенської міської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

У справі № 903/254/14 суд встановив, що розпорядженням Рожищенської міської ради Волинської області № 189-рв від 27.10.2003 р. надано дозвіл підприємцю ОСОБА_3 на складання проекту відведення земельної ділянки загальною площею 18,60 кв.м для обслуговування торгового кіоску в м. Рожище по вул.Привокзальній за рахунок забудованих земель Рожищенської міської ради, не переданих у власність та не наданих у користування.

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та Рожищенською міською радою укладений договір оренди земельної ділянки, зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 23.09.2013 р., відповідно до якого орендодавець надав орендарю підприємцю ОСОБА_2 в строкове платне користування земельну ділянку площею 0.0033 га.

Відповідно до рішенням Рожищенської міської ради Волинської області № 22/7 від 30.10.2012 р. підприємцем та органом місцевого самоврядування укладений новий договір оренди земельної ділянки від 31.01.2013 р., зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 23.09.2013 р., номер запису 2604673.

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 01.10.2014 р. у справі № 903/254/14, яке набрало чинності, визнано незаконним та скасовано розпорядження Рожищенської міської ради № 189-рв від 27.10.2003 р.; визнано незаконним та скасовано в частині продовження дії договору оренди земельної ділянки підприємцю ОСОБА_2 рішення Рожищенської міської ради №22/7 від 30.10.2012; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 32,54 кв. м., яка знаходиться по вул. Привокзальній, 13 м. Рожище Волинської області, укладений між Рожищенською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 від 31.01.2013 /а.с.22-25/.

Згідно ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони

Відповідно до п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Колегією суддів встановлено, що у справі № 903/254/14 була призначена і проведена судову земельно-технічну експертизу.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» від 23.03.2012 р. № 4 висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.

Висновок експерта № 6834/14-41 від 09.09.2014 р. залучений до матеріалів даної справи у належним чином засвідченій копії /а.с.21/, і оцінюється судом відповідно до норм ст.ст.33, 34, 42, 43 ГПК України.

З висновку експерта вбачається, що експерт виконував дослідження методом зіставлення координат поворотних точок меж земельних ділянок, які наявні в матеріалах справи (Державного акту на право постійного користування землею та плану зовнішніх меж земельної ділянки для обслуговування торгового павільйону м.Рожище вул..Привокзальна,13) та за результатами кадастрової зйомки земельної ділянки ФОП ОСОБА_2, на якій розташований торговий кіоск, з проведенням топографо-геодезичних робіт.

Відповідно до висновку експерта за результатом таких досліджень встановлено, що торговий кіоск, який належить ФОП ОСОБА_2, знаходиться у смузі відведення ДТГО "Львівська залізниця" в адміністративних межах Рожищенської міської ради Волинської області в натурі (на місцевості). Межі земельних ділянок ДТГО "Львівська залізниця" та ФОП ОСОБА_2 в адміністративних межах Рожищенської міської ради Волинської області перетинаються в натурі (на місцевості). Площа перетину становить 0,0039 га, в тому числі: 0,0023 га - частина земельної ділянки під торговим кіоском. 0,0016 га - частина земельної ділянки ФОП ОСОБА_2, яка замощена бруківкою до бордюру та частково огороджена парканом /а.с.14-21/.

Отже, має місце порушення землекористування, зокрема порушення меж та накладення земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки. Земельна ділянка, яка була передана в оренду підприємцю ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні у ДТГО "Львівська залізниця". Площа перетину становить 0,0029 га, в т.ч. 0,0023 га - частина земельної ділянки під торговим кіоском.

Після набрання чинності рішенням господарського суду у справі № 903/254/14 зазначене порушення відповідачем не усунуто - відповідач не надав доказів звільнення земельної ділянки, яка надана в постійне користування позивачеві, і з матеріалів справи вбачається, що відповідач заперечує свою відповідальність, стверджуючи, що кіоск належить на праві власності його дружині ОСОБА_3, а ПАТ «Українська залізниця» не є належним позивачем за відсутності державної реєстрації права землекористування.

Відповідно до норм ст.ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши суду належні та допустимі докази.

Колегією суддів враховано, що господарська діяльність у кіоску, який розміщений на земельній ділянці, яка надана у постійне користування позивачеві, здійснюється підприємцем ОСОБА_2, і відповідач в установленому порядку не підтвердив доказами належність малої архітектурної форми (кіоску) іншій особі, тоді як господарським судом у справі № 903/254/14 встановлено, що саме підприємцю ОСОБА_2 на підставі розпорядження Рожищенської міської ради від 27.10.2013 р. надавався дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки для обслуговування торгового кіоску, і такий проект відведення був виготовлений, погоджений та затверджений рішенням Рожищенської міської ради, яке в подальшому визнане судом недійсним. Висновки суду у справі № 903/254/14 про належність кіоску на праві власності саме підприємцю ОСОБА_2 останній не спростовував.

Тому заперечення відповідача і посилання на належність споруди кіоску іншій особі колегія суддів оцінює як намір уникнути відповідальності у спорі.

Наведені обставини, встановлені судами у даній справі та справі № 903/254/14, в їх сукупності підтверджують відповідальність підприємця ОСОБА_2 за неправомірне використання земельної ділянки.

Згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до норм статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Матеріалами даної справи підтверджено, що пропозиції відповідача підприємця ОСОБА_2, які направлялись протягом 2015-2016 р.р. регіональній філії та ДТГО «Львівська залізниця» про укладання договору оренди на частину привокзальної площі за адресою м.Рожище вул. Привокзальна,13 для розміщення торгівельного павільйону, були відхилені з посиланням на відсутність повноважень підрозділу на розпорядження земельною ділянкою /а.с.61-65/.

Отже, судом встановлено, що підприємець ОСОБА_2 здійснює господарську (торгівельну) діяльність в кіоску, якій розміщений ним на земельній ділянці, що належить до земель залізничного транспорту і надана на праві постійного користування позивачеві, без будь-яких правових підстав - без правовстановлюючих документів та без згоди ПАТ «Українська залізниця».

Право ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Львівська залізниця" як належного землекористувача підтверджено Державним актом на право постійного користування, виданим органом місцевого самоврядування в установленому порядку /а.с.14-13/.

Враховуючи, що фізична особа - підприємець без законних підстав і всупереч судовому рішенню, яке набрало законної сили, самовільно продовжує займати для обслуговування торгового кіоску земельну ділянку, яка належить публічному акціонерному товариству "Укрзалізниця" в особі регіональній філії "Львівська залізниця" публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця", порушуючи права позивача як єдиного належного землекористувача спірної земельної ділянки, колегія суддів погоджується із обґрунтованим висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу споруди кіоску за адресою по вул.Привокзальна,13 у м.Рожище Волинської області.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 11.05.2016 р. у справі № 903/211/16 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на нормах чинного законодавства і немає підстав для його скасування чи зміни за ст.104 ГПК України.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення господарського суду Волинської області від 11.05.2016 р. у справі № 903/211/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 903/211/16 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Петухов М.Г.