РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року Справа № 903/157/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №б/н від 05.04.2016 року)

відповідача: Голошва Володимир Лук'янович (довіреність №б/н від 30.03.2016 року)

розглянувши апеляційну скаргу позивача Приватного акціонерного товариства "Шацьке ремонтно-транспортне підприємство" на рішення господарського суду Волинської області від 12.05.16 року у справі №903/157/16 (суддя Дем'як В.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Шацьке ремонтно-транспортне підприємство"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про визнання недійсним договору та стягнення 98000 грн.

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області (суддя Дем'як В.М.) від 12 травня 2016 року у справі №903/157/16 було частково задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Шацьке ремонтно-транспортне підприємство" (надалі - позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі - відповідач) про визнання недійсним договору та стягнення 98000 грн. Визнано договір про надання послуг по прибиранню від 01 березня 2013 року укладений між Приватним акціонерним товариством "Шацьке ремонтно-транспортне підприємство" (44000, Волинська обл., смт.Шацьк, вул.50 років Перемоги, 6, ) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (44000, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) недійсним. В решті позову відмовлено /а.с. 106-109/.

Додатковим рішенням господарського суду Волинської області від 12 травня 2016 року у справі №903/157/16 було стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (44000, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства "Шацьке ремонтно-транспортне підприємство" (44663, Волинська обл., Шацький р-н, смт.Шацьк, вул. Перемоги,6, ) 1378,00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору /а.с. 110/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що договір про надання послуг по прибиранню від 01.03.2013 року є фіктивним правочином і не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у частині 5 статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. Двостороння реституція за фіктивним правочином у вигляді отриманого відповідачем згідно касових ордерів на суму 98000,00 грн. вже була застосована іншим судом у кримінальній справі №170/299/15-к. На виконання даного вироку суду було видано виконавчий лист та розпочато виконавче провадження. За таких обставин правові підстави для стягнення з відповідача 98000,00 грн. відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач - Приватне акціонерне товариство "Шацьке ремонтно-транспортне підприємство" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 12 травня 2016 року у справі №903/157/16 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ПрАТ "Шацьке РТП" 98000 грн. та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині /а.с. 114-117/. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального права. Зокрема, апелянт зазначає, що кримінальна справа на яку послався суд першої інстанції була порушена стосовно ОСОБА_5 та відповідно за вироком у даній справі кошти у сумі 98000 грн. були стягнуті із ОСОБА_5 за заподіяння майнової шкоди позивачу (стаття 1166 Цивільного кодексу України), а не як реституція (стаття 216 Цивільного кодексу України). Підставою для звернення позивача з цивільним позовом до ОСОБА_5 у кримінальній справі було саме заподіяння збитків товариству протиправними діями ОСОБА_5 на загальну суму 140000 грн. (а не повернення отриманого за фіктивним договором), підтвердженням чого є цивільний позов від 09.06.2015 року №100. Наслідком визнання в судовому порядку недійсним спірного договору є виникнення саме у відповідача обов'язку повернути позивачу грошові кошти, перераховані на виконання недійсного правочину, про що також зазначає ВГСУ у постанові від 18.09.2014 року у справі №5028/2/97(12/4)/2012.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06 червня 2016 року у справі №903/157/16 було прийнято до провадження апеляційну скаргу позивача та призначено дату судового засідання на 06 липня 2016 року /а.с. 113/.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06 липня 2016 року на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Павлюк І.Ю. у період з 29 червня 2016 року по 09 серпня 2016 року включно та відповідно до пункту 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П.

06 липня 2016 року від представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 надійшло клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні до розгляду у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ кримінального провадження відносно ОСОБА_5

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 77 ГПК України для оголошення перерви у розгляді апеляційної скарги у справі №903/157/16.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 96 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав. В судовому засіданні представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення місцевого господарського суду в частині відмови в стягненні 98000 грн. законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його в оскаржуваній частині без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги і доводи викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині - скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 березня 2013 року між Приватним акціонерним товариством "Шацьке ремонтно-транспортне підприємство" в особі директора ОСОБА_5 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір про надання послуг по прибиранню /а.с. 10-13/.

Згідно пункту 1 договору передбачено, що виконавець зобов'язався виконати послуги з прибирання об'єктів замовника від забруднень, а замовник зобов'язався їх прийняти і оплатити. Предметом договору є надання послуг з прибирання згідно з додатком №1, що є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 договору на прохання замовника виконавець може виконувати інші додаткові послуги, не передбачені додатком №1 до договору.

Ціна послуг з прибирання об'єктів складає 14000 грн. щомісяця (пункт 2.1 договору). Факт виконання договірних зобов'язань виконавця підтверджується актом виконаних робіт, який складається і підписується сторонами договору один раз на місяць (пункт 2.4 договору).

Пунктом 2.5 договору встановлена ціна за виконання інших додаткових послуг погоджується сторонами у відповідному додатку до договору і сплачується на підставі виставленого рахунку і відповідного акту виконаних робіт.

Згідно пункту 3.1. договору строк дії договору визначається періодом з 01.03.2013 року по 30.09.2013 року.

Додатком №1 до договору визначено, що об'єктом, який підлягає прибиранню, є територія ПрАТ "Шацьке РТП", розташована у смт. Шацьк Шацького району Волинської області по вул. 50 років Перемоги, б. Види прибирання: ручне прибирання території: періодичність прибирання: щоденно /а.с. 14/.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного апеляційною інстанцією вбачається, що виконання робіт відповідно до визначених умов договору оформлено актами про прийняття-передачу виконання робіт від 31.03.2013 року, від 30.04.2013 року, від 31.05.2013 року, від 30.06.2013 року, від 31.07.2013 року, 02.09.2013 року, від 30.09.2013 року /а.с. 15-21/.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Разом з тим, вказані акти були оплачені зі сторони позивача, що підтверджується платіжними документами, а саме касовими ордерами від 06.08.2013 року на суму 14 000 грн., від 10.09.2013 року на суму 10001 грн., від 11.09.2013 року на суму 7 947,20 грн., від 23.09.2013 року на суму 10 000 грн., від 24.09.2013 року на суму 4 000 грн., від 19.08.2013 року на суму 14 000 грн., від 27.08.2013 року на суму 9 500 тис. грн., від 30.08.2013 року на суму 9 872,80 грн., 06.09.2013 року на суму 8 678 грн., від 09.09.2013 року на суму 10 001 грн., всього на загальну суму 98 000 грн., та квитанціями №171 від 16.08.2013 року, №143 від 10.09.2013 року, №241 від 11.09.2013 року, №164 від 23.09.2013 року, №132 від 24.09.2013 року, №167 від 19.08.2013 року, №129 від 27.08.2013 року, №156 від 30.08.2013 року, №98 від 06.09.2013 року, №243 від 09.09.2013 року.

Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 907 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Водночас, як встановлено судами, на виконання вищезазначеного правочину сторони не виконали юридично значимих дій: відповідач не надав послуги, які визначені договором, а позивач в свою чергу, ці послуги не отримав.

Дана обставина підтверджена вироком Шацького районного суду Волинської області від 17.11.2015 року у справі №170/299/15-к, відносно ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 366, частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України який набрав законної сили /а.с. 22-34/.

Зокрема, вироком суду встановлено, що угода від 01.03.2013 року про надання послуг з прибирання території не мала на меті і не була направлені на настання реальних правових наслідків, тобто надання послуг підприємству з прибирання території і оплатність таких послуг. Підприємство мало можливість силами штатних працівників здійснювати прибирання території. Угода були укладені з підприємцем, який не мав права надавати такі послуги. Фактично послуги не надавались.

Факт ненадання таких послуг відповідачем підтверджується і податковою декларацією відповідача за 2013 рік, поданій 06.02.2014 року, в якій, зокрема, у рядку щодо видів підприємницької діяльності, які здійснювалися у звітному періоді згідно з КВЕД, вказано лише вид діяльності 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах. Сума доходу за звітний період 138000 грн. Дане було встановлено під час розгляду вищезазначеної справи у кримінальному провадженні.

З витягів з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 вбачається, що станом на 01.03.2013 року у відомостях про фізичну особу-підприємця вказано лише вид діяльності 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, а станом на 14.08.2013 року проведено державну реєстрацію змін до відомостей про фізичну особу-підприємця і доповнено види діяльності 38.11 Збирання безпечних відходів та 81.29 Інші види діяльності з прибирання.

Таким чином, на час підписання між ПрАТ "Шацьке РТП" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 договору від 01.03.2013 року про надання послуг з прибирання, у відомостях про підприємця відповідних видів діяльності згідно з КВЕД не було, а тому надавати послуги з прибирання території, вивезення снігу та рослинності відповідач не мала права.

До того ж, виконання робіт з вивезення ТПВ (про які зазначено в актах про прийняття-передачі виконаних робіт) з території ПрАТ "Шацьке РТП" договором від 01.03.2013 року не передбачено, оскільки відповідних додатків до договору, як зазначає суд у вироку, не надано. Також судом було встановлено, що розчищення і вивезення снігу з території ПрАТ "Шацьке РТП" у 2013 році здійснювалося трактором і автомобілем Камаз, що належать підприємцю ОСОБА_6

Таким чином, Шацький районний суд Волинської області встановив, що відповідач (ФОП ОСОБА_4) фактично не надавала послуги на виконання договору про надання послуг з прибирання території, а директор ПрАТ "Шацьке РТП" ОСОБА_5, діючи умисно, з корисливих мотивів та в інтересах третіх осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, уклав вищезазначений договір.

Швацьким районним судом Волинської області встановлено факт укладення фіктивних договорів про прибирання території ПрАТ "Шацьке РТП" з метою заволодіння коштами ПрАТ "Шацьке РТП" та внесення неправдивих відомостей у період з 01.03.2013 року по 01.01.2014 року до актів виконаних робіт за даним договором щодо виконання зобов'язань з прибирання, на підставі яких було перераховано грошові кошти відповідачу. Як зазначено у вироці, послуги з прибирання території відповідачем не надавалися, фактично прибирання здійснювали працівники ПрАТ "Шацьке РТП", які були належним чином прийняті на роботу.

Відповідно до статті 35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до пункту 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року №11, фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином.

Щодо фіктивності оскаржуваного договору, суди зазначають, що з листа Верховного Суду України від 24.11.2008 року "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вбачається, що фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у частині 5 статті 203 Цивільного кодексу, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, вищезазначений правочин має всі ознаки фіктивного правочину: не настали правові наслідки, породжені правочинами про надання послуг; правочин не був спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків: відповідач не мав наміру та можливості надавати послуги за договором, а позивач не отримав послуги від виконавця та зазнав лише збитків внаслідок оплати неотриманих послуг; сторони правочину діяли свідомо та умисно.

Таким чином, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що договір про надання послуг по прибиранню від 01.03.2013 року є фіктивним правочином і не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у частині 5 статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним.

Судом першої інстанції було відмовлено в стягненні з відповідача 98000,00 грн., оскільки фактично двостороння реституція за фіктивним правочином у вигляді отриманого відповідачем згідно касових ордерів на суму 98000,00 грн. застосована іншим судом у кримінальній справі №170/299/15-к.

Проте, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду не може погодитись з таким висновком господарського суду Волинської області з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших (пункт 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Таким чином наслідком визнання в судовому порядку недійсним спірного договору про надання послуг по прибиранню від 01 березня 2013 року є виникнення у відповідача обов'язку повернути позивачу у справі грошові кошти, перераховані на виконання недійсного правочину, у зв'язку з чим наявні правові підстави для застосування наслідків недійсності договору (реституції) та стягнення з відповідача 98000,00 грн. в рахунок повернення одержаного за недійсним правочином.

Висновок місцевого господарського суду щодо застосування реституції, яка призведе до подвійного стягнення на користь позивача перерахованих за спірним договором про надання послуг по прибиранню від 01 березня 2013 року грошових коштів є безпідставним, оскільки обов'язок сторін недійсного правочину повернути другій стороні все одержане на виконання такого правочину та право сторони вимагати повернення набутого за недійсним правочином передбачено законом, зокрема статтею 216 Цивільного кодексу України, в той час як у справі Шацького районного суду Волинської області №170/299/15-к відносно ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 366, частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України не розглядалось питання про стягнення набутих за недійсним правочином коштів з відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов'язальних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності договору про надання послуг по прибиранню від 01 жовтня 2013 року та стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь позивача 98000,00 грн. сплачених на виконання фіктивного правочину.

Відтак, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Шацьке ремонтно-транспортне підприємство" підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Волинської області від 12 травня 2016 року у справі №903/157/16 - скасуванню в частині відмови в стягненні 98000 грн..

У відповідності до статті 49 ГПК України витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Шацьке ремонтно-транспортне підприємство" задоволити. Рішення господарського суду Волинської області від 12 травня 2016 року у справі №903/157/16 в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 98000 грн. скасувати. Прийняти в цій частині нове рішення.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (44000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства "Шацьке ремонтно-транспортне підприємство" (44000, Волинська область, смт.Шацьк, вул.50 років Перемоги, буд. 6, ) 98000 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (44000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства "Шацьке ремонтно-транспортне підприємство" (44000, Волинська область, смт.Шацьк, вул.50 років Перемоги, буд. 6, ) 1470 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 3132,8 грн. витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 903/157/16 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.