КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р. Справа№ 910/5198/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Молокопой І.А.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Рада -1"

на рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2016

у справі № 910/5198/16 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства ,,Київенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Рада - 1"

про стягнення 46 865,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство ,,Київенерго" (далі - позивач) звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Рада - 1" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.06.2014 по 01.11.2014 в сумі 46 865,23 грн., з яких: 31 514,15 грн. - основний борг, 14 117,63 грн. - інфляційні втрати, 1 233,46 грн. - три проценти річних, які нараховані за неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно договору № НОМЕР_1 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.04.2010.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі № 910/5198/16 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 31 514, 15 грн. боргу, 14 117, 63 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 1 233,46 грн. три проценти річних з простроченої суми, 1 378 грн. витрат по оплаті судового збору.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на встановлені ним обставини, умови договору, положення ЦК України, вказав на обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі № 910/5198/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач зазначає, що договір про постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.04.2010 №530328, укладений між сторонами, передбачає забезпечення централізованим опаленням та гарячою водою нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 що належить фізичній особі. Договір між сторонами спору був укладений для забезпечення потреб населення та орендарів у тепловій енергії, а виконання грошових зобов'язань за договором щодо оплати поставленої теплової енергії відбувалося за рахунок коштів, які сплачували безпосередні кінцеві споживачі. Так, на думку скаржника, судом не прийнято до уваги той факт, що згідно договору від 26.04.2010 № НОМЕР_1 відповідач повинен оплачувати фактично спожиту теплову енергію. Між відповідачем та власником приміщення укладено договір на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 01.10.2007. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 10.04.2012 № 579 постачання теплової енергії не передбачено в послугах відповідача, а тому згідно договору на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 01.10.2007 саме ТОВ ,,Парадіз" повинно сплачувати за теплову енергію позивачу. Крім того, скаржник вказує, що 26.04.2014 набрав чинності Закон України ,,Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким внесено зміни до Закону України ,,Про житлово - комунальні послуги", відповідно до яких відповідач не міг споживати теплову енергію, не мав права надавати її кінцевому споживачу та отримувати за неї плату, а тому належним відповідачем у справі є ТОВ ,,Парадіз".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Рада - 1" у справі № 910/5198/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді Синиця О.Ф., Мартюк А.І. та призначено її розгляд на 25.05.2016.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 № 09-52/1756/16 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Ткаченка Б.О. на лікарняному.

В результаті повторного автоматизованого розподілу справи № 910/5198/16 сформовано колегію у складі головуючого судді (судді-доповідача) Сухового В.Г., судді Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2016 у справі №910/5198/16 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Жук Г.А., Мальченко А.О. та призначено її розгляд на 16.06.2016.

На адресу суду надійшла заява відповідача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішення у справі № 910/3375/16, предметом розгляду якої є визнання зобов'язання по договору № НОМЕР_1 від 26.04.2010 припиненим з 26.04.2014.

В судовому засіданні 16.06.2016 оголошено перерву до 11.07.2016.

В судовому засіданні 11.07.2016 представник відповідача заявив усне клопотання про відкликання клопотання про зупинення провадження у справі з тих підстав, що справа № 910/3375/16 наразі розглянута.

Представник позивача проти зазначеної заяви про відкликання клопотання не заперечував.

Колегія суддів зазначає, що рішенням господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/3375/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Рада 1" до Публічного акціонерного товариства ,,Київенерго" про визнання припиненими зобов'язань за договором №530328 від 26.04.2010 року на постачання теплової енергії у гарячій воді, що укладений між позивачем та відповідачем в задоволенні позову відмовлено. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 вказане рішення залишено без змін. Отже, підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні.

В судовому засіданні 11.07.2016 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду має бути залишено без змін виходячи з такого.

За приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України, ст. 174 ГК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

26.04.2010 між Акціонерною енергопостачальною компанією ,,Київенерго", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ,,Київенерго" (далі - позивач) та ТОВ ,,Рада - 1" (далі - абонент, відповідач) укладено договір № НОМЕР_1 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - договір, а.с. 14 - 17).

Відповідно до п. 1.1 договору його предметом є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, зазначених в договорі.

За змістом п. 2.1 договору, при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством.

Пунктом 2.2.1 договору на постачальника покладено обов'язок постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до договору.

Абонент взяв на себе зобов'язання виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору (п. 2.3.2).

Відповідно до п. 2 Додатку № 4 відповідач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує позивачу вартість заявленої в договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

Пунктом 5 Додатку № 4 до договору сторони погодили, що відповідач зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звірки на початок розрахункового періоду.

За змістом п. 5.1 облік споживання абонентом теплової енергії проводиться за приладом обліку.

У п. 2.3.4 договору сторони погодили, що у додатках № 8 та № 9 визначаються об'єкти теплоспоживання, підключені до теплових мереж абонента (найменування, максимальні теплові навантаження, обсяги тепло споживання, займана площа орендарів тощо).

Пунктом 8.1 договору сторонами визначено термін дії договору до 31.12.2010 та передбачено його пролонгацію на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде заявлено однією зі сторін. Договір припиняє свою дію у випадках закінчення строку, на який його було укладено; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення арбітражним судом; форс-мажору; ліквідації сторін.(п. 8.2). Припинення договору не звільняє абонента (користувача послуг) від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (п.8.3).

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що він свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, в свою чергу, відповідач зобов'язання за договором в частині оплати за теплову енергію належним чином не виконує, внаслідок чого за період з 01.06.2014 по 01.11.2014 виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка становить 31 514,15 грн., що підтверджується обліковими картками (табуляграмами) та довідкою про надходження коштів за спожиту теплову енергію.

Одночасно, крім суми основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача 14 117,63 грн. інфляційних втрат, 1 233,46 грн. - три відсотки річних, які нараховані за неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно договору № НОМЕР_1 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.04.2010.

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі відповідач зазначав, що Законом України ,,Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" було внесено зміни до статей 19, 26 Закону України ,,Про житлово-комунальні послуги", визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання суб'єкта господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію) та встановлено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, послуг водовідведення у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцем цих послуг. Зазначав, що оскільки він не є виконавцем (теплопостачальною організацією або суб'єктом господарювання, який проводить діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення) цих послуг, то у його підприємства з 26 квітня 2014 р. (день набрання чинності Закону) відсутній обов'язок по оплаті наданих послуг з постачання до нежилого приміщення салону краси (Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Парадіз") по АДРЕСА_1 теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання.

Також вказував, що він 31 липня 2014 р. звернувся до відповідача з пропозицією № 01-0457 про розірвання спірного договору. Зазначав, що 21 листопада 2014 між позивачем та власником нежилого приміщення АДРЕСА_1 було укладено договір про постачання теплової енергії.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, зазначаючи про їх обґрунтованість та доведеність.

Колегія суддів, враховуючи викладені обставини, вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, з огляду на таке.

За приписами ст. 193 ГК України, ст. 525 ЦК України встановлено правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов.

Зазначені положення кореспондуються і з вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов'язковості умов договору для їх виконання сторонами.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч.1 ст. 275 ГК України).

За змістом ч. 2 ст. 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № НОМЕР_1 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.04.2010 позивач поставляв відповідачу теплову енергію, що підтверджується наявними в матеріалах справи обліковими картками споживання теплової енергії та відомостями обліку споживання теплової енергії за період з червня 2014 по жовтень 2014.

В свою чергу, відповідач не розрахувався за надані позивачем послуги, у зв'язку з чим за період з 01.06.2014 по 01.11.2014 за ним рахується заборгованість за використану теплову енергію, яка станом на 01.11.2014 становить 31 514,15 грн. Наведені обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи довідкою позивача про надходження грошових коштів від відповідача.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення своєчасної оплати вартості поставленої теплової енергії та відсутності у нього заборгованості перед позивачем за спірний період ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу за використану теплову енергію в розмірі 31 514,15 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 14 117,63 грн. інфляційних втрат та 1 233,46 грн. - трьох процентів річних колегія суддів зазначає таке.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на встановлення судом факту неналежного виконання відповідачем зобов'язань в частині оплати за використану теплову енергію, нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних є обґрунтованим.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних колегія суддів зазначає, що позивачем обрахунок зроблено вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення 14 117,63 грн. інфляційних втрат за період з липня 2014 по січень 2016 та 1 233,46 грн. трьох процентів річних за зазначений період є обґрунтованими та підлягають задоволенню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Колегія суддів враховує ту обставину, що рішенням господарського суду міста Києва від 25.12.2014 у справі № 910/22823/14 за позовом ТОВ ,,Рада-1" до ПАТ ,,Київенерго" про розірвання договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №530328 від 26.04.2010 позов задоволено повністю. Розірвано договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.04.2010 № НОМЕР_1, укладений між Акціонерною енергопостачальною компанією ,,Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу ,,Енергозбут Київенерго", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство ,,Київенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Рада 1" з 26.04.2014.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 у даній справі рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2014 року у справі № 910/22823/14 змінено в частині дати розірвання договору та розірвано договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.04.2010 р. № НОМЕР_1 з 21.11.2014.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що між відповідачем та власником приміщення укладено договір на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 01.10.2007. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 10.04.2012 № 579 постачання теплової енергії не передбачено в послугах відповідача, а тому згідно договору на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 01.10.2007 саме ТОВ ,,Парадіз" повинно сплачувати за теплову енергію позивачу. Крім того, скаржник вказує, що 26.04.2014 набрав чинності Закон України ,,Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким внесено зміни до Закону України ,,Про житлово - комунальні послуги" та відповідно до яких відповідач не міг споживати теплову енергію, не мав права надавати її кінцевому споживачу та отримувати за неї плату, а тому належним відповідачем у справі є ТОВ ,,Парадіз".

Колегія суддів відхиляє такі доводи відповідача, як необґрунтовані, з огляду на ту обставину, що за умовами договору № НОМЕР_1 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.04.2010 саме відповідач є споживачем послуг, які надаються позивачем, та особою, яка прийняла на себе зобов'язання сплачувати вартість таких послуг (п.п.1.1, 2.3.1 договору).

Також слід зазначити, що прийняття змін до Закону України ,,Про житлово-комунальні послуги" від 26.04.2014 не передбачає автоматичного припинення зобов'язань за договорами у сферах теплопостачання та надання житлово- комунальних послуг, які діяли до прийняття цього закону. Названий Закон лише визначає, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Зазначені зміни до Закону не встановлюють строків, порядку оформлення відносин суб'єктів, які здійснюють діяльність у сфері комунальних послу.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України ,,Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити прийняття нових та приведення у відповідність існуючих нормативно-правових актів, пов'язаних з реалізацією даного Закону.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 у справі № 910/22823/14 розірвано договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.04.2010 р. № НОМЕР_1 з 21.11.2014.

Даним судовим рішенням, зокрема, встановлено, що згідно з додатком № 8 та № 9 до договору опалення і гаряче водопостачання та вентиляція здійснюються на нерухоме приміщення салону краси площею 411,7 кв.м. та 0,055 кв.м. по АДРЕСА_1 номер особистого рахунку - НОМЕР_1. Власником вказаного нежилого приміщення є ОСОБА_3, згідно Свідоцтва про право власності на нежиле приміщення від 23.05.2003.

21.11.2014 між ПАТ ,,Київенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Парадіз", яке є орендарем вказаного вище нежилого приміщення, укладено Договір № 530323 на постачання теплової енергії у гарячій воді, об'єктом теплопостачання за яким є нежиле приміщення (салон краси) по АДРЕСА_1. Тобто, нарахування за поставку теплової енергії для потреб гарячого водопостачання, а також ІДО (у зв'язку із початком опалювального сезону) наразі відбуваються за Договором № 530323, укладеним 21.11.2014 з Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Парадіз" (перше нарахування - за листопад 2014 p.).

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що договірні відносини між сторонами у справі фактично відбувались (послуги надавались) до листопада 2014 року.

Враховуючи приписи ч. 3 ст. 35 ГПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що припинення дії договору не звільняє абонента (користувача послуг) від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (п.8.3 договору), а надання послуг у червні - жовтні 2014 підтверджено матеріалами справи та саме за цей період заявлено позовні вимоги у даній справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що рішенням господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/3375/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Рада 1" до Публічного акціонерного товариства ,,Київенерго" про визнання припиненими зобов'язань за договором №530328 від 26.04.2010 року на постачання теплової енергії у гарячій воді, що укладений між позивачем та відповідачем з 26.04.2014 в задоволенні позову відмовлено. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 вказане рішення залишено без змін.

У процесі розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав клопотання про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Парадіз", до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в задоволенні якого судом було відмовлено.

Відповідно до ст.27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

За змістом п.1.6 Постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського кодексу України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Як вірно вказав суд першої інстанції, внаслідок прийняття судового рішення у розглядуваній справі, на вказану особу не буде покладено нових обов'язків та не виникне нових прав, оскільки договірні відносини у даній справі у заявлений в позові період існували саме між позивачем і відповідачем у даній справі.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі № 910/5198/16 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає зміні або скасуванню з підстав, передбачених ст. 104 ГПК України. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Рада - 1" - залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі № 910/5198/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко