ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.07.16р. Справа № 904/6871/15

За позовом Відкритого акціонерного товариства "ДНІПРОМЕХАНОМОНТАЖ", м. Дніпропетровськ

до Приватного підприємства "ПРОФЕСІОНАЛ-1", м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

про стягнення 231115 грн 79 коп. за договором оренди будівлі виробничо-побутових приміщень № 2 від 20.01.2006

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. б/н від 18.01.16р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

31.07.2015р. Відкрите акціонерне товариство "ДНІПРОМЕХАНОМОНТАЖ" (далі - ВАТ "ДНІПРОМЕХАНОМОНТАЖ", позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою від 29.07.2015р. до Приватного підприємства "ПРОФЕСІОНАЛ-1" (далі - ПП "ПРОФЕСІОНАЛ-1", відповідач) про стягнення основного боргу у сумі 144379,80 грн., інфляційних нарахувань у сумі 56960,67 грн., 3% річних у сумі 3763,32 грн., пені у сумі 18662,00 грн. та штрафу у розмірі 7350,00 грн., нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди будівлі виробничо-побутових приміщень № 2, укладеного між сторонами 20.01.2006р.

Відповідач у відзиві на позов від 10.09.2015р. проти заявленого позову заперечив та вказав, що, 20.01.2006 року між позивачем та відповідачем по даній справі було укладено Договір оренди № 2, згідно пункту 1.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування об'єкт нерухомого майна - адміністративно-побутовий комплекс в місті Дніпродзержинську, по вул. Горобця 2 б, загальною площею 700 квадратних метрів. Передання об'єкту оренди було дійсно оформлене актом приймання-передачі.

Згідно пункту 3.1 Договору оренди, орендна плата складала 1500,00 гривень на місяць та згідно до пункту 9.1. Договору оренди, строк оренди складав з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року, тобто терміном один рік.

Додатковою угодою до зазначеного вище договору оренди від 11.01.2007 року сторони погодили, що строк оренди продовжується до 31.12.2007 року (пункт 1 додаткової угоди), а орендна плата на новий строк складає 3 000,00 гривень на місяць (пункт 2 додаткової угоди).

Після спливу зазначеного строку ПП "ПРОФЕСІОНАЛ-1" як орендар продовжив користування об'єктом оренди, а орендодавець не висловив заперечень проти цього. Тому в силу статті 764 Цивільного кодексу України, строк дії зазначеного вище Договору оренди буй продовжений до 31.12.2008р.

Додатковою угодою до зазначеного вище договору оренди від 05.01.2009 року сторони погодили, що строк оренди продовжується до 05.12.2009 року (пункт 1 додаткової угоди), а орендна плата на новий строк складає 3 500,00 гривень на місяць (пункт 2 додаткової угоди).

Після спливу зазначеного строку орендар продовжив користування об'єктом оренди, а орендодавець не висловив заперечень проти цього. Тому в силу статті 764 Цивільного кодексу України, строк дії зазначеного вище Договору оренди був продовжений до 05.12.2010 року.

Таким самим чином строк дії зазначеного вище договору оренди був продовжений далі до 05.12.2011 року та можна вважати продовженим ще до 05.12.2012р.

Однак, в подальшому договір оренди сторонами не продовжувався.

Підприємством дійсно було отримано претензію від позивача та надано на неї відповідь за вих. № 205 від 14.12.2011р., досягнуто домовленості щодо подальшої оренди нерухомого майна, однак жодним чином між сторонами не укладалися додаткові угоди та не обумовлювалися умови подальшої оренди майна.

Згідно до ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Однак, в порушення даної норми навіть до цього часу позивач не надав правові документи щодо права власності на вказане майно. Відповідачем було встановлено, що власником нерухомого майна за адресою вул. Горобця 26 в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області є не позивач, а приватний підприємець ОСОБА_2 з 09.09.2004р.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Однак, з початку 2013 року від позивача не надходило жодних претензій як з боку користування майном так і переукладення, продовження терміну оренди тощо, оскільки між сторонами не було узгоджено подальших як термінів оренди нерухомого майна, так його викупу в зв'язку з небажанням керівництва позивача.

Під час оренди об'єкту нерухомого майна було здійснено ремонт будівель та споруд за власний кошт, оскільки з акту прийому-передачі ще 2006 року зазначено, що будівлі потребують ремонту та інше. Однак, позивач зарахував вказані поліпшення в суму оренди лише частково.

Статтею 793 ЦК України передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Частиною 2 вказаної норми встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Однак, на час підписання договору оренди діяла інша редакція даної статті, якою передбачено було нотаріальне посвідчення договору та його державна реєстрація при наданні в оренду об'єкту нерухомості терміном на один і більше рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Все перераховане вище свідчить про те, що укладений договір від 01.01.2006 року є нікчемним з моменту його підписання. Згідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За викладеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2015р., позовні вимоги задоволені частково.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.01.2016р. апеляційну скаргу приватного підприємства "ПРОФЕСІОНАЛ-1" залишено без задоволення, а рішення без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.04.2016р. постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.01.2016р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2015р. у справі № 904/6871/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3.1.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду розгляд справи № 904/6871/15 доручено судді Назаренко Н.Г.

Судом винесено ухвалу від 10.05.2016р., якою справу № 904/6871/15 прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 30.05.2016р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.05.2016р. розгляд справи було відкладено на 04.07.2016р., 04.07.2016р. розгляд справи відкладено на 11.07.2016р.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити надав письмові пояснення.

Також Позивач надав до суду заяву про залучення доказів та заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з Приватного підприємства "ПРОФЕСІОНАЛ-1" на користь Відкритого акціонерного товариства "ДНІПРОМЕХАНОМОНТАЖ" заборгованість в розмірі 421 621,28 грн., в тому числі:

- 223 420, 96 грн. - основного боргу,

- 175 799,59 грн. - інфляційних втрат,

- 22 400,73грн.- 3% річних.

Після прийняття справи до розгляду новим складом суду відповідач в жодне з судових засідань свого представника не направив, додаткових пояснень, крім тих, що викладені у відзиві на позов не надав.

Суд вважає, що відповідач про розгляд справи в господарському суді був повідомлений належним чином на підставі наступного.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.(п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.)

Так, ухвалу про прийняття справи № 904/545/16 до провадження від 10.05.2016р. відповідач отримав 17.05.2016р., про що свідчить поштове повідомлення № 122 (а.с. 159), ухвалу від 30.05.2016р. про відкладення розгляду справи відповідач отримав 07.06.2016р., про що свідчить поштове повідомлення № 932 (а.с. 168).

Відповідно до приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Отже, приймаючи до уваги, що відповідач знав про наявність в господарському суді справи, він не був позбавлений можливості після отримання ухвали про прийняття справи до розгляду зясувати як в телефонному режимі, так і на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень про стан розгляду справи та надати свої заперечення на позов та докази в їх обґрунтування.

Також в ухвалах, які були отримані відповідачем зазначено, що інформацію про дату та час розгляду справи можна отримати за електронною адресою суду: http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz/.

Всупереч цьому, відповідач не скористався належними йому процесуальними правами та не вжив заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не подавалось.

У судовому засіданні 11.07.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2014 у справі №25/5005/7410/2012 Відкрите акціонерне товариство "ДНІПРОМЕХАНОМОНТАЖ" визнане банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначений арбітражний керуючий ОСОБА_3.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2015 у справі №25/5005/7410/2012 строк ліквідаційної процедури Відкритого акціонерного товариства "ДНІПРОМЕХАНОМОНТАЖ" та повноважень ліквідатора ОСОБА_3 продовжено.

Згідно статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у звязку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Згідно статті 41 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; предявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

З метою повернення сум дебіторської заборгованості ВАТ "ДНІПРОМЕХАНОМОНТАЖ" 31.07.2015 звернулось до суду з даним позовом.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що Між ВАТ ДНІПРОМЕХАНОМОНТАЖ (орендодавець) та ПП ПРОФЕСІОНАЛ-1 (орендар) укладений договір оренди №2 від 20.01.2006 року (надалі - договір), згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування обєкт нерухомого майна адміністративно-побутовий комплекс в м. Дніпродзержинську, по вул. Горобця 2 "б" загальною площею 700 кв. метрів.

Вступ орендатором до користування майном починається одночасно з підписанням сторонами договору та акту прийому-передачі майна (п.2.1 договору).

Факт отримання від позивача об'єкта оренди за договором відповідачем не заперечується та підтверджений підписаним сторонами актом приймання-передачі (а.с. 21 т.1).

Згідно 3.1 договору орендна плата складає 1 500 гривень на місяць.

Відповідно до п.3.3 договору орендатор перераховує орендодавцю не пізніше п'ятого числа місяця, наступного за звітним, орендну плату на розрахунковий рахунок, вказаний орендодавцем. З урахуванням специфіки виробничої діяльності орендатора, орендна плата за попередньою домовленістю з орендодавцем може здійснюватися шляхом поставки орендодавцю товарів, продукції, послуг, отриманих в результаті виробничої діяльності орендатора.

Договір діє з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року (п.9.1 договору).

У випадку відсутності за місяць до закінчення строку дії договору заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору, він вважається продовженим на той самий строк та на тих самих умовах (п.9.5 договору).

Додатковою угодою від 11.01.2007 року до договору сторони погодили, що строк його дії продовжується до 31.12.2007 року, орендна плата складає 3 000 грн. на місяць.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Після спливу вищезазначеного строку орендар продовжив користування обєктом оренди, а орендодавець не висловив заперечень проти цього, тому в силу ст. 764 Цивільного кодексу України строк дії договору був продовжений до 31.12.2008 року.

Додатковою угодою від 05.01.2009 року до договору сторони погодили, що строк його дії продовжується по 05.12.2009 року, а орендна плата складає 3 500 гривень на місяць.

Після спливу зазначеного строку орендар продовжив користування обєктом оренди, а орендодавець не висловив заперечень проти цього, тому в силу ст. 764 Цивільного кодексу України строк дії договору був продовжений до 05.12.2010 року.

Таким самим чином строк дії зазначеного вище договору оренди був продовжений:

· до 05.12.2011

· до 05.12.2012

· до 05.12.2013

· до 05.12.2014

· до 05.12.2015

· до 05.12.2016.

Як зазначає Позивач, обєкт оренди використовується відповідачем на момент предявлення позову до суду і станом на дату розгляду справи не повернутий позивачу.

Водночас, свої зобовязання зі сплати орендної плати орендар виконав частково, сплативши орендну плату в загальному розмірі 392 370,96 грн.

Оскільки Позивача визнано банкрутом та відносно нього відкрита ліквідаційна процедура, то 15.12.2015р. Товарною біржею "Самарська" було проведено аукціон з продажу об'єкта оренди - адміністративно-побутовий комплекс в місті Дніпродзержинську, по вул. Горобця 2. Переможцем аукціону стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Біловезька пуща". Право власності позивача на об'єкт оренди - адміністративно-побутовий комплекс в місті Дніпродзержинську, по вул. Горобця 2 - припинено 22.01.2016р. у зв'язку з оформленням свідоцтва про право власності на майно придбане з аукціону та реєстрацію права власності ТОВ "Біловезька пуща" на даний об'єкт. Таким чином і нарахування орендної плати позивачем відповідачу завершене 22.01.2016р.

З врахуванням викладеного, станом на дату розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за орендною платою за розрахунками позивача за період з травня 2006 р. по 22.01.2016 р. становить 223 420, 96 грн.

За прострочку платежу позивачем нараховано та заявлено до стягнення 175 799,59 грн. інфляційних втрат, та 3% річних в розмірі 22 400,73грн.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Матеріалами справи встановлено та не спростовується сторонами, факт отримання відповідачем на підставі договору від 20.01.2006 в користування приміщення площею 700 квадратних метрів.

В договорі зазначена адреса приміщення: м. Дніпродзержинськ, вулиця Горобця, 2 "б", але фактичною адресою приміщення, яким користується відповідач є м. Дніпродзержинськ, вулиця Горобця, 2.

Слід зазначити, що у договорі оренди в зазначенні нумерації будівлі допущена помилка, однак, відповідач не спростував той факт, що користувався приміщенням за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Горобця, 2.

В підтвердження факта користування нерухомим майном відповідач в період з 2006 по 2012 роки підписував акти про надання йому послуг з оренди майна, здійснював оплату за користування приміщенням.

Факт користування відповідачем нерухомим майном позивача за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул Горобця, 2 підтверджується також висновком дільничого інспектора Баглійського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 24.09.2014р. (аркуш справи 204).

За викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач повинен був сплачувати орендну плату за користування нерухомим майном позивача.

В договорі оренди від 20.01.2006р. передбачено строк його дії з 01.01.2006 по 31.12.2006р.

Згідно ч.1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Враховуючи вищевказані норми, слід визнати, що договір оренди між сторонами укладений на строк на 1 день менше року, тому доводи відповідача про його нікчемність є безпідставними.

Пунктом 9.5 договору оренди передбачено, що у разі відсутності за місяць до закінчення строку дії договору заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку, він вважається продовженим на той же строк на тих же умовах.

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Заяви про припинення дії договору жодною з його сторін не подавались, відповідач продовжує користуватись майном, тому слід визнати, що договір оренди був неодноразово продовжений і є чинним на цей час.

Додатковою угодою від 05.01.2009р. до договору оренди сторони погодили, що розмір орендної плати складає 3500 грн. за місяць. Таким чином з цієї дати і по цей час відповідач має сплачувати орендну плату виходячи з вказаного розміру.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу).

Згідно п.2.3 договору майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта передачі, звіреного з актом прийому майна, взятого в оренду.

Зважаючи на відсутність Акту повернення спірного майна з оренди, за відповідачем рахуєтья заборгованість по січень 2016 включно.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Виходячи з положень ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту другого і четвертого частини третьої статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобод в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені конституційні принципи закріплені в статтях 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, для чого господарський суд створює їм необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Спір повинен вирішуватися на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім сторонам у справі відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування та відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень на сторони.

Всупереч викладеному, відповідач протягом судового розгляду справи не спростував належними та допустимими доказами вимоги позивача.

Приймаючи до уваги положення наведених норм, перевіривши розрахунки позивача та документи, які посвідчують часткові оплати відповідачем за спірним договором, суд прийшов до висновку, що протягом дії Договору (з січня 2006 по січень 2016) відповідач повинен був сплатити орендну плату в розмірі 392 370, 96 грн.

Згідно банківських виписок, долучених позивачем до справи (т.2. а.с. 182-238) відповідач сплатив лише 168 950,00 грн.

Отже, до стягнення підлягає сума заборгованості, заявлена позивачем в розмірі 223 420, 96грн.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат в розмірі 175 799,59 грн. та 22 400,73 грн. - 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою розрахунків встановлено, що 3% річних за період з 05.06.2016р. по 04.07.2016р. становлять 22 439,53 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума 3% річних заявлена позивачем - 22 400,73 грн.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат позивача суд враховує приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період липня 2006р. по червень 2016 р. становлять 167 920,30 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 7 879,29 грн. слід відмовити.

Відносно заперечень відповідача щодо зарахування в рахунок погашення орендної плати вартості виконаних ним ремонтних робіт будівель та споруд за власні кошти суд зазначає наступне.

Згідно пункту 3.4. Договору орендар проводить в рахунок орендної плати капітальні ремонти орендованих приміщень, обладнання та майна. При цьому з орендодавцем узгоджуються договірні ціни та підписуються акти виконаних робіт (по ф.2). Не допускається при виконанні будь-яких ремонтів перепланування приміщення, перестановка обладнання та іншого майна.

Таким чином, в силу пункту 3.4. вказаного договору зарахування вартості зробленого орендарем поліпшення об'єкту оренди здійснюється за обов'язкової умови, що здійснення таких поліпшень і їх вартість узгоджуються з орендодавцем та орендодавцем здійснюється прийняття виконаних робіт.

В даному ж випадку поліпшення об'єкта оренди орендарем із орендодавцем не узгоджувалось, що підтверджується відсутністю відповідної письмової згоди орендодавця. Лист відповідача № 212а від 04.09.2006р. позивачу не направлявся і позивачем не дотримувався, що підтверджується відсутністю відповідних доказів направлення його позивачу і отримання його позивачем. вартість ремонту також не узгоджувалась з орендодавцем, оскільки надані відповідачем суду договори підряду не підписані з боку орендодавця. Виконані роботи орендодавцем не приймались за актом виконаних робіт.

Згідно статті 778 Цивільного кодексу України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних втрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Жодної згоди на здійснення поліпшень об'єкту оренди позивачем відповідачу не надавалось. У зв'язку з цим відповідач не має права на зарахування вартості здійснених ним поліпшень в рахунок сплати орендної плати.

Тим більше, що банківські виписки, копії яких надано відповідачем на підтвердження розрахунків з підрядником ТОВ "Універсалстройсервіс" завірені лише підписом директора відповідача і не завірені підписом посадової особи банку, у зв'язку з чим вони не можуть бути визнані належними доказами.

За таких обставин правові підстави для зарахування вартості проведеного відповідачем ремонту в рахунок оплати орендної плати відсутні.

На підставі викладеного позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача 223 420, 96 грн. - основного боргу, 22 400,73 грн. - 3% річних, та 167 920,30 грн. - інфляційних нарахувань, в решті позову слід відмовити.

У своїх поясненнях позивач також зазначив, що заборгованість за період з січня 2013р. по червень 2015р. вже була раніше стягнута рішенням господарського суду Дніпропетровської області, прийнятим при первісному розгляді справи. Це рішення було примусово виконане органами Державної виконавчої служби, стягнуті рішенням суду грошові кошти списані з банківського рахунку відповідача 09.03.2016р. У зв'язку з цим на заборгованість відповідача з орендної плати за період з січня 2013р. по червень 2015р. інфляційні втрати та три проценти річних нараховані за період, який закінчується 09.03.2016р.

З цього привозу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Як зазначено у п.п. 3.1.-3.4. ч.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», частинами другою - п'ятою статті 117 ГПК визначено підстави подання та загальний порядок розгляду господарським судом заяв стягувачів або боржників про виправлення помилки, допущеної при оформленні або видачі наказу, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, та стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за наказом. У застосуванні зазначених приписів господарським судом необхідно враховувати таке.

Відповідні заяви слід розглядати за правилами ГПК у межах розглянутої господарським судом справи.

Зокрема, заявник повинен подати докази надіслання іншій стороні копії такої заяви і доказів на її обґрунтування; сторони мають бути повідомлені про час і місце розгляду заяви.

У разі неподання заявником доказів надіслання другій стороні відповідних копій заява і додані до неї документи не пізніше трьох днів з дати надходження заяви повертаються заявникові без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 63, статті 117 ГПК, про що виноситься ухвала.

Дата судового засідання, в якому вирішуватиметься питання про виправлення помилки, допущеної при оформленні або видачі наказу, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, має встановлюватись з урахуванням того, що передбачений частиною третьою статті 117 ГПК десятиденний строк визначається з наступного дня після винесення ухвали про призначення відповідного судового засідання.

Виправлення до наказу мають вноситися з урахуванням вимог частини першої статті 89 ГПК, тобто ці виправлення не можуть зачіпати суті судового рішення, на виконання якого видано наказ.

Частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Тією ж частиною четвертою статті 117 ГПК передбачено, що коли стягнення за наказом, визнаним таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, уже відбулося, господарський суд на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Отже, до відповідної заяви боржника має бути додано довідку, підписану керівником і головним (старшим) бухгалтером, про те, що суму, стягнуту за раніше виданим наказом, списано з його рахунку або майно вилучено в порядку здійснення виконавчого провадження, а на вимогу суду - й інший документ (документи), який підтверджує зазначені обставини, як-от акт опису та вилучення майна, складений державним виконавцем, докази списання (перерахування) коштів з рахунку боржника тощо.

За відсутності таких документів господарський суд витребує їх у заявника, а в разі неподання - відмовляє у задоволенні заяви.

Таким чином, на підставі викладеного, позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача 223 420, 96 грн. основного боргу, 22 400,73 грн. 3% річних, та 167 920,30 грн. інфляційних нарахувань, в решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "ПРОФЕСІОНАЛ-1" (, 51909, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпропетровська, будинок 2 А) на користь Відкритого акціонерного товариства "ДНІПРОМЕХАНОМОНТАЖ" (, 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 11) суму основної заборгованості у розмірі 223 420,96 грн. (двісті двадцять три тисячі чотириста двадцять грн. 96 коп.), 3% річних - 22 400,73 грн. (двадцять дві тисячі чотириста грн. 73 коп.), інфляційних втрат - 167 920,30 грн. (сто шістдесят сім тисяч дев'ятсот двадцять грн. 30 коп.); витрати по сплаті судового збору - 6 206,13 грн. (шість тисяч двісті шість грн. 13 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 14.07.2016р.

Суддя ОСОБА_4