КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2016 р. Справа№ 910/6228/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Скрипки І.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_3 за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Донвуглересурси" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року у справі № 910/6228/16 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донвуглересурси"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця"

про стягнення 8 641, 75 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Донвуглересурси» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» про стягнення 8 641,75 грн. збитків, що виникли внаслідок нестачі вантажу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем належними засобами доказування не доведено вини відповідача у виникненні виявленої нестачі вантажу на суму 8 641,75 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Донвуглересурси" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги вмотивовані тим, що на думку позивача, рішення прийнято на підставі неповністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що в порушення ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, оскаржуване рішення не було надіслано позивачу.

Також, апелянт наголошує на порушенні місцевим судом ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, а саме не прийнято до уваги Акт загальної форми №42915 від 14.11.2015 року.

Крім того, позивач посилається на те, що в порушення ст.ст. 37, 38 Господарського процесуального кодексу України, місцевим судом було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування додаткових документів.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_4 (головуючий),ОСОБА_5, ОСОБА_6

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Донвуглересурси" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року у справі № 910/6228/16 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Гончаров С.А., судді І.М. Скрипка, М.Л. Яковлєв та призначено розгляд справи на 13.07.2016 року.

11.07.2016 року до канцелярії суду надійшло клопотання позивача вих.№187 від 08.07.2016 року про витребування доказів в порядку статті 38 Господарського процесуального кодексу України.

12.07.2016 року до канцелярії суду надійшов відзив №Мюр-068 від 12.07.2016 року відповідача на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.07.2016 року у звязку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відпустці, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Скрипка І.М., Гаврилюк О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 року прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донвуглересурси» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року у справі №910/6228/16 у визначеному складі суддів.

В судовому засіданні 13.07.2016 року було розглянуто клопотання апелянта про витребування доказів в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, колегією суддів відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки апелянтом не доведено сукупності обставин, з якими приписи ст. 38 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість витребування таких доказів, а також не доведено, що вказані докази можуть вплинути на результат вирішення спору.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

10.11.2015 року за накладною № 49853021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Донвуглересурси» зі станції відправлення - Воскресенська на станцію призначення - Київ-Московський Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відправлено антрацит (вугілля) марки АКО (25-100) у кількості 69 тонн у вагоні № 60767779. Вантаж маркований, поверхня вантажу нижче бортів.

Як вбачається з накладної № 49853021 від 10.11.2015 року було завантажено вантаж (антрацит) навалом, нижче рівня бортів та здійснено маркування вантажу шляхом нанесення ізвесткового розчину на поверхню вантажу.

На станції Основа Південної залізниці було проведено перевірку маси вантажу у вагоні № 60767779. Фактична маса брутто вагону склала 87 200 кг, тара вагону з ПД 22 550 кг. Маса вантажу за ПДП 69 000 кг. Фактична маса вантажу нетто 64 650 кг, що менше документу на 4 350 кг., про що зазначено в акті загальної форми № 42915 від 14.11.2015.

Спір у справі, на думку позивача, виник у звязку з тим, що під час прибуття вагонів на станцію призначення була виявлена невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у накладній та є меншою на 4 350 кг., а тому відповідач має відшкодувати збитки у вигляді вартості втраченого вантажу в сумі 8 641,75 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 306 Господарського кодексу України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 307 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 23 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457 (надалі - Статут) встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату

Пунктом 6 Статуту передбачено, що накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил і наданим залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення;

У відповідності до п. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції.

Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Статтею 24 Статуту визначено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Як передбачено ст. 31 Статуту залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Придатність вагонів для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами.

У відповідності до п. 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 року №542 кам'яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.

Пунктами 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу встановлено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення.

У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу.

Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.

З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Відповідно до п. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин як невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Місцевим судом встановлено, з чим погоджується колегія суддів, позивач звернувся до начальника станції Основа Південної залізниці з листом № 752 від 18.11.2015 року про надання комерційного акта, який було складено Залізницею при виявленні невідповідності фактичної маси вантажу з даними, вказаними у накладній № 49853021.

З листа станції Основа Південної залізниці № ДС-07/933 від 24.11.2015 року вбачається, що комерційний акт на вагон № 60767779 на станції Основа Південної залізниці не складався зазначивши, що у разі виявлення недостачі при контрольному зважуванні до 5 тонн оформлюється акт загальної форми.

Наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 року затверджено Правила складання актів (стаття 129 Статуту), згідно з п. 16 та п. 17 яких у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень (далі - Дирекція) безпосередньо або через начальника станції.

При поданні скарги через начальника станції або безпосередньо начальнику Дирекції одержувачу видається розписка про прийняття скарги.

Начальник Дирекції на скаргу про відмову від складання комерційного акта (акта загальної форми) або про неправильне його оформлення повинен дати мотивовану відповідь по суті скарги: стосовно швидкопсувних вантажів - протягом доби, а стосовно інших вантажів - не пізніше триденного терміну після отримання скарги. У разі обґрунтованості скарги начальник Дирекції дає розпорядження про складання комерційного акта (акта загальної форми) або про переоформлення акта. У цьому разі плата за зберігання вантажу, а також за користування вагоном (контейнером) протягом часу затримки складання акта з одержувача не стягується.

Колегія суддів наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні належні докази в розумінні ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували, що позивач звертався до начальника Дирекції залізничних перевезень зі скаргою.

У відповідності до пп. б) п. 130 Статуту право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів мають: у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення відповідальності на залізницю, враховуючи відсутність доказів оскарження відмови начальника станції скласти комерційний акт.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Статтею 623 Цивільного кодексу України унормовано, що для застосування такої відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, як-то: 1) протиправної поведінки, 2) збитків, 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, 4) вини.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

Одним з елементів складу цивільного правопорушення, який вимагається законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, є об'єктивна сторона, яку утворюють наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправні дії, які виражені у невиконанні або неналежному виконанні боржником взятого на себе зобов'язання; причинний зв'язок між протиправними діями боржника та збитками. За відсутності хоча б одного з визначених елементів цивільна відповідальність не настає.

Підсумовуючи сукупність встановлених вище фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності як відшкодування збитків,оскільки позивачем не доведено наявність у спірних відносинах вини(протиправна поведінка) відповідача у нестачі вантажу, яка є складовою цивільного правопорушення.

Щодо тверджень апелянта про ненаправлення копії рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 87 Господарського процесуального кодексу України визначено, що повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_2 (дов. №781 від 25.12.2015 року) був присутній у судовому засіданні12.05.2016 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що 20.05.2016 року місцевим судом було направлено на адресу позивача копію рішення, що підтверджується відбитком поштового штемпелю Господарського суду міста Києва.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що статтею 38 Господарського процесуального кодексу України передбачене право, а не обов'язок суду витребувати докази за клопотанням сторін.

Зважаючи на викладене, посилання апелянта на відхилення місцевим судом клопотання про витребування доказів є необгрунтованими та безпідставними.

Разом з тим, інші доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Донвуглересурси", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та не впливають на результат розгляду справи.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року у справі № 910/6228/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Донвуглересурси" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року у справі № 910/6228/16 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Донвуглересурси" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року у справі № 910/6228/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року у справі № 910/6228/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6228/16 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді І.М. Скрипка

ОСОБА_1