ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2016 р. Справа №917/672/16

за позовом Фермерського господарства "Володар-С", с. Бутенки, Кобеляцький район, Полтавська область, 39213

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новосанжарський молокозавод", вул. Петровського, 13, смт. Нові Санжари, Полтавська область, 39300

про стягнення 32 933,00грн.

Суддя Погрібна С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 20.04.2016р.

від відповідача: не з"явився

Суть спору: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 32 933,00грн. за Договором поставки молока №31 від 07.05.2015р., з яких 24 498,50грн. основний борг, 6037,96грн. пеня, 529,59грн. 3% річних та 866,95грн. інфляційні.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з мотивів викладених у позовній заяві та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Зокрема позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки молока №31 від 07.05.2015р.

Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, докази отримання ним ухвал від 27.04.2016 року від 24.05.2016 року станом на 07.07.2016р. до суду не повертались.

Відповідно до здійсненого судом спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, станом на 24.05.2016року місцезнаходженням відповідача є вул. Петровського, 13, смт. Нові Санжари, Полтавська область, 39300, що співпадає з адресою у позовній заяві, на яку були направлені ухвали суду.

Відповідно до ст. 64 ГПК України, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що сторона повідомлена про час і місце розгляду справи судом, належним чином.

Як роз'яснено Вищим господарським судом України в постанові Пленуму №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (п. 3.9.1.), особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд вважає відповідача повідомленим належним чином, про час, дату та місце проведення судового засідання.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи викладене, а також те, що строк розгляду справи, встановлений ст.69 ГПК України, закінчився, суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами згідно ст.75 ГПК України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного тексту рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК. України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Фермерським господарством "Володар-С" (позивач по справі; постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новосанжарський молзавод" (відповідач по справі; покупець за договором) 07.05.2015р. був укладений Договір поставки молока №31 (далі - Договір) (а.с.15-16).

За умовами даного Договору постачальник зобов'язвся поставити та передати у власність покупця сировину власного виробництва в перерахунку на молоко за базисним вмістом жиру та білку, що відповідають за якістю чинним стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам, за договірними цінами, обумовленими протоколом погодження цін, який є невід"ємною частиною даного Договору, а покупець в свою чергу зобов"язався прийняти сировину та оплатити її на умовах даного договору в кількості і в терміни передбачені даним Договором (п.п1.1. Договору).

Даний договір діє з дати його підписання до 31.12.2015р., а у випадках несвоєчасного виконання сторонами своїх договірних обов"язків до повного виконання ними прийнятих на себе зобов"язань (п.п.9.1. Договору).

Так при укладенні Договору сторони, що договірна ціна обумовлюється у Додатку, який є невід"ємною частиною Договору (Протокол узгодження ціни на поставку молока-сировини).

Протоколом №01 узгодження цін до Договору №31 від 07.05.2015р. (а.с.17) сторони погодили закупівельну ціну на молоко з 07 травня 2015р., а саме за 1т. молока першого гатунку договірна ціна разом з ПДВ складає 4500,00грн.

На виконання умов договору відповідачу позивачем було поставлено молоко коров"яче в кількості 27 333,00кг. на загальну суму 122 998,50грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи накладною №ВС-0000015 від 31.05.2015р., накладною №ВС - 0000016 від 30.06.2015р., видатковою накладною №ФГА - 000003 від 31.07.2015р., накладною №ВС-0000017 від 05.08.2015р. (а.с.18-21) податковими деклараціями, податковими накладними та реєстрами податкових накладних за травень-серпень 2015р. (а.с.43-84).

Згідно п.п. 5.3 Договору розрахунок за закуплене молоко покупець проводить протягом трьох банківських днів із дня одержання сировини на розрахунковий рахунок Постачальника.

Як зазначає позивач, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором, прийнявши сировину (молоко коров"яче) без претензій щодо якості, кількості чи відсутності будь-якого документу, не розрахувався в повному обсязі у встановлені у договорі строки, сплативши лише 97 500,00грн.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами було підписано Акт звірки взаєморозрахунків на суму 25 498,50грн.

З претензією №1 від 01.03.2016р. позивач звернувся до відповідача (вих. №01/01-03-16) (а.с.23) з вимогою про сплату суми заборгованості, однак вказана претензія була залишена без реагування, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Таким чином, на час звернення позивача до суду, основний борг відповідача за Договором №31 поставки молока від 07.05.2015р. складає 24 498,50грн.

Крім того, на підставі п.п. 6.4. Договору та ст.625 ЦК України з огляду на прострочення виконання зобов'язання відповідачем, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 6037,96грн. пені (за період з 11.08.2015р. по 10.02.2016р.), 529,59грн. 3% річних (за період з 11.08.2015р. по 20.04.2016р.) та 866,95грн. інфляційних (за період з 11.08.2015р. по 10.02.2016р.).

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, за яким в силу ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з п. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи те, що відповідач у встановлений договором строк, за отриману сировину (молоко коров"яче) за договором не розрахувався, доказів погашення заборгованості суду не надав, позовні вимоги про стягнення 25 498,50грн. боргу є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України).

Пунктом 6.4. Договору визначено, що за несвоєчасну або неповну оплату поставленої сировини Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент несплати Товару, від вартості несвоєчасно або неповно оплаченої сировини за кожний день прострочення.

Так позивачем на підставі п.п. 6.4 Договору нараховано 6037,96грн. пені за період з 11.08.2015р. по 10.02.2016р. (розрахунок в позовній заяві).

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Так на підставі ст. 625 ЦК України позивачем нараховано 529,59грн. 3% річних (за період з 11.08.2015р. по 20.04.2016р.) та 866,95грн. інфляційних (за період з 11.08.2015р. по 10.02.2016р.).

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 6037,96грн. пені, 529,59грн. 3% річних та 866,95грн. інфляційних, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених сум, оскільки при перевірці їх розміру та правильності нарахування судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Відповідач не скористався наданим йому правом, обставин на які посилається Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростував.

Враховуючи вищевикладене, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з"ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новосанжарський молзавод" (вул. Петровського, 13, смт. Нові Санжари, Полтавська область, 39300; ) на користь Фермерського господарства "Володар-С" (с. Бутенки, Кобеляцький район, Полтавська область, 39213; ) 25498,50 грн. основного боргу, 6037,96 грн. пені, 529,59 грн. 3% річних, 866,95 грн. інфляційних втрат та 1378,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

В зв"язку з перебуванням судді Погрібної С.В. на лікарняному повний текст рішення підписано 18.07.2016р.

Суддя Погрібна С.В.