РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016Справа №910/11634/16

За позовом Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал»

до Корпорації «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал»

про спонукання до виконання умов мирової угоди

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Щиголь Є.В. - по дов. № 04-9/4 від 04.01.2016

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» до Корпорації «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал» про спонукання до виконання умов мирової угоди, затвердженої Господарським судом міста Києва ухвалою від 03.04.2014 у справі № 910/199/13, укладеної між КП СПБ «Арсенал» та Корпорацією «НВО «Арсенал», що здійснює керівництво простим товариством за договором № 10 від 18.12.2007.

Позивачем в позовній заяві в якості третіх осіб зазначено Державне підприємство завод «Арсенал» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Скайнет Ltd», проте підстав залучення останніх до участі у справі не наведено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2016 порушено провадження у справі № 910/11634/16 та призначено її до розгляду на 05.07.2016; витребувано у позивача пояснення підстав залучення до участі у справі третіми особами - Державне підприємства завод «Арсенал» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Скайнет Ltd».

Позивачем вимоги ухвали суду від 22.06.2016 в частині надання пояснень стосовно підстав залучення до участі у справі третіми особами - Державне підприємство завод «Арсенал» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Скайнет Ltd» не виконано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/11634/16 від 05.07.2016, у зв'язку з не з'явленням в судове засідання представника відповідача та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 22.06.2016, розгляд справи був відкладений на 14.07.2016. Вдруге витребувано у позивача пояснення підстав залучення до участі у справі третіми особами - Державне підприємства завод «Арсенал» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Скайнет Ltd».

Позивачем вимоги ухвали суду від 05.07.2016 в частині надання пояснень стосовно підстав залучення до участі у справі третіми особами - Державне підприємство завод «Арсенал» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Скайнет Ltd» не виконано.

Позивачем 14.07.2016 до відділу діловодства суду подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3 172 709,42 грн.

Судом не прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову з огляду на наступне

Відповідно до п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Так, стаття 57 Господарського процесуального кодексу України визначає, що до позовної заяви мають подаватись документи, що підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Однак, позивачем належних доказів надіслання заяви про зміну предмету позову відповідачу не подано.

Позивач в судовому засіданні 14.07.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 14.07.2016 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвал суду від 22.06.2016 та від 05.07.2016 не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, з огляду на наступне

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: м. Київ, вул. Московська, 8, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 23.06.2016 є місцезнаходженням відповідача.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Оскільки наявних в матеріалах справи документів достатньо для її розгляду, суд вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 14.07.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/199/13 від 11.09.2013, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.01.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2013 у справі № 910/199/13 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто з Корпорації «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал», що здійснює керівництво простим товариством утвореним за Договором № 10 від 18.12.2007, на користь Казенного підприємства спеціально приладобудування «Арсенал» заборгованість по сплаті земельного податку у розмірі 2 468 568,76 грн., пеню у розмірі 611 731,65 грн. та 92 409,01 грн. судового збору.

07.10.2013 на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду 11.09.2013 у справі № 910/199/13 було видано відповідні накази.

На стадії виконання рішення суду 18.02.2014 між Казенним підприємством спеціального приладобудування «Арсенал» та Договором про спільну діяльність № 10 від 18.12.2007 - уповноважена особа корпорація «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2014 у справі № 910/199/13 затверджено мирову угоду сторін від 18.02.2014.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов мирової угоди не було у повному обсязі сплачено вартість заборгованості.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На підставі ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п. 1 мирової угоди боржник визнає, що його заборгованість перед стягувачем по договору № И/84-330- 08 на відшкодування витрат по сплаті податку на землю від 30.09.2008, на момент укладення цієї мирової угоди відповідає заявленим у позовній заяві вимогам і становить 3 172 709,42 грн., де: основний борг - 2 468 568,76 грн.; пеня - 611 731,65 грн.; судовий збір - 92 409,01 грн.

Відповідно до п. 2 мирової угоди боржник гарантує виплатити всю заборгованість до 01.09.2014.

У висновку ухвали Господарського суду Київської області від 03.04.2014 у справі № 910/199/13 зазначено, що вона є виконавчим документом згідно із п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 8 п. 7.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17 10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» якщо ухвала про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам, встановленим для виконавчих документів (стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження»), і державним виконавцем з цих підстав буде відмовлено у відкритті виконавчого провадження, заінтересована сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, в разі задоволення якого господарським судом видається відповідний наказ.

Позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про примусове виконання ухвали Господарського суду Київської області № 910/199/13 від 03.04.2014.

11.04.2016 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову ВП № 50774389 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Київської області № 910/199/13 від 03.04.2014 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки мирова угода не підлягає виконанню державною службою з посиланням на постанову Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-274цс15.

Отже, державним виконавцем відмовлено у виконанні мирової угоди з інших підстав ніж не відповідність мирової угоди вимогам стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з цим, у правовій позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-274цс15 зазначено наступне

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 6 частини першої статті 26 цього Закону).

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України № 1255 від 18.11.2003 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення умов мирової угоди, не виконав свого обов'язку щодо сплати заборгованості по справі № 910/199/13.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, вимоги позивача про спонукання відповідача до виконання умов мирової угоди від 14.02.2014 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Таким чином, позовні вимоги Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Спонукати Корпорацію «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал» (01010, м. Київ, вул. Московська, 8, ) до виконання умов мирової угоди, затвердженої Господарським судом міста Києва ухвалою від 03.04.2014 у справі № 910/199/13, укладеної між КП СПБ «Арсенал» та Корпорацією «НВО «Арсенал», що здійснює керівництво простим товариством за договором № 10 від 18.12.2007.

3. Стягнути з Корпорації «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал» (01010, м. Київ, вул. Московська, 8, ) на користь Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» (01010, м. Київ, вул. Московська, 8, ) 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 18.07.2016.

СуддяВ.В. Сівакова