ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р. Справа №902/1419/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л.,

при секретарі судового засідання Федорів Н.В.,

за участю представників:

від позивача не зявився

від відповідача (скаржника) ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго», вих.№22-577 від 03 березня 2016 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2016 року (підписане 22.02.2016 року), суддя Кітаєва С.Б.

у справі №902/1419/15

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Еквівес», м. Київ

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» , м. Львів

про стягнення 191503,23 грн.

в с т а н о в и в :

З урахуванням заяви (вих.№3864 від 15.02.2016 року) Товариство з обмеженою відповідальністю «Еквівес» просило суд стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в особі Відокремленого структурного підрозділу «Ладижинська теплова електрична станція» 54900 грн. штрафу, 7039,23 грн. 3% річних та 129564 грн. інфляційних втрат (арк. справи 31 том ІІ).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.02.2016 року по справі №902/1419/15 позов ТзОВ «Еквівес» задоволено частково: присуджено до стягнення з ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» 6948,98 грн. 3% річних та 129564 грн. інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог (щодо стягнення 54900 грн. штрафу та 90,25 грн. 3% річних) суд відмовив.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог мотивоване тим, що відповідач порушивши, умови укладеного між сторонами договору поставки, прострочив оплату вартості поставленого товару, здійснивши розрахунок лише 17.02.2015 року, в той час як мав здійснити оплату до 27.11.2014 року. Провівши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідачу за прострочення оплати поставленого товару, суд вирішив, що інфляційні втрати підлягають стягненню у повному обсязі, а 3% річних у розмірі 6948,98 грн., тобто за 77 днів прострочення. Крім того, проаналізувавши п.7.7 укладеного між сторонами договору поставки, враховуючи відсутність односторонньої відмови від виконання зобовязання з боку відповідача як підстави для застосування відповідальності, передбаченої п.7.7 договору, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення з відповідача штрафу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2016 року по справі №902/1419/15 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що у простроченні оплати вартості поставленого товару відсутня вина відповідача, оскільки, джерелом фінансування закупівлі товару за договором були кошти місцевих бюджетів, поряд з тим, відсутність необхідної суми бюджетних асигнувань є обставиною, яка не залежала від волі сторін, а відповідачем вжито усіх заходів щодо належного виконання зобовязання. Крім того, скаржник, посилаючись на п.4.3 договору, вказує на можливість затримання оплати товару, у випадку неподанні чи несвоєчасному поданні постачальником оригіналів рахунків, податкових накладних, а також інших документів, надання або передача яких є обовязковою в силу договору. Поряд з тим, вказує, що товар прибув на склад покупця лише 17.11.2014 року, в підтвердження чого посилається на акт №9107 від 17.11.2014 року, відтак, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про обовязок відповідача оплатити товар протягом пятнадцяти днів (строк, передбачений п.4.1 договору) з дня підписання видаткової накладної тобто з 12.11.2014 року. Враховуючи наведене обовязок з оплати товару, на думку апелянта, виник у покупця лише з 18.11.2014 року. Також, з урахуванням наведеного вище, вважає, що інфляційні нарахування повинні розраховуватись починаючи з січня 2015 року. Також апелянт вважає безпідставною відмову суду в задоволенні його клопотання про залучення до участі у справі Ладижинської міської ради та Управління Державної казначейської служби України у м. Ладижині Вінницької області в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні вимоги, викладені в апеляційній скарзі підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2016 року по справі №902/1419/15 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судове засідання не зявився. У попередньому судовому засіданні представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу (вих.№4108 від 31.03.2016 року), в якому позивач серед іншого просив розглядати справу за відсутності його представника.

Слід зазначити, що позивач належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання (арк. справи 102 том ІІ).

Оскільки явка представника позивача не визнавалась обовязковою, враховуючи те, що останній був присутній у попередньому судовому засіданні та надавав свої пояснення по суті спору, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача (скаржника), розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2014 року між ОСОБА_2 акціонерним товариством «ДТЕК Західенерго» в особі в/о директора відокремленого підрозділу «Ладижинська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК Західенерго» (в тексті договору покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еквівес» (в тексті договору постачальник) укладено договір поставки №Л-642, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 постачальник зобовязався поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець прийняти і оплатити такий товар 28.13.1 Помпи для рідин; підіймачі рідин (насос пневмогвинтовий ТА-41А з електродвигуном 132 квт/1000 об/хв. та комплектом обладнання) (в тексті договору товар) 2013-2014 років виготовлення, в кількості, комплектності та за ціною згідно зі специфікацією. (остання викладена у п.1.1 договору).

Пунктом 3 Договору передбачено, що ціна на товар, що поставляється, вказується в специфікації (п.1.1 цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору (п.3.1 Договору). Сума цього договору становить 1098000 грн. (один мільйон девяносто вісім тисяч гривень), у тому числі ПДВ 20% 183000 грн. (сто вісімдесят три тисячі гривень). Сума цього договору встановлюється в національній валюті України гривнях (з урахуванням податку на додану вартість). Вартість тари, упакування та маркування товару входить у суму договору.

Згідно з п.4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого покупцю товару протягом 15 (пятнадцяти) календарних днів після його поставки на склад покупця, проведення вхідного контролю товару, предявлення постачальником рахунку на оплату товару та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної і документів, передбачених п.5.8 цього договору.

Відповідно до п.5.8 Договору постачальник надає покупцю одночасно з товаром, що поставляється, видаткову накладну на товар, що поставляється, податкову накладну, товарно-транспортну накладну за формою №1-ТН, сертифікат відповідності (якщо товар підлягає обовязковій сертифікації), технічну документацію, зокрема, сертифікат якості заводу-виробника на кожну партію товару та/або паспорт на товар (одиницю товару). Вказані товаросупроводжувальні документи надаються постачальником у повній мірі, у належному стані, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України та такими, що відповідають технічним та якісним характеристикам товару, що поставляється за цим договором.

У п.п.5.6, 5.7 Договору сторони погодили, що товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних. Право власності на товар виникає у покупця в момент підписання видаткових накладних.

Пунктами 7.1, 7.7 Договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену законом та цим договором. За односторонню відмову від виконання своїх зобовязань, що випливають з цього договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 5 відсотків від суми цього договору.

Згідно з п.11.1 Договору останній набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення печатками і діє до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх грошових зобовязань.

Договір поставки №Л-642 від 25.09.2014 року підписано уповноваженими представниками юридичних осіб сторін договору, а їх підписи скріплено печатками.

На виконання умов вказаного договору позивач поставив відповідачу товар на суму 1098000 грн., що підтверджується видатковою накладною №Е-2423 від 12 листопада 2014 року, підписаною обома сторонами. Вказана накладна не містить будь-яких зауважень та претензій щодо поставки товару.

Разом з тим, у матеріалах справи знаходиться копія довіреності відповідача №661 від 12.11.2014 року, на імя ОСОБА_3, якого відповідач уповноважив на отримання від ТзОВ «Еквівес» матеріальних цінностей за договором №Л-642 від 25.09.2014 року, а також виставлений позивачем рахунок №Е-2423 від 12.11.2014 року на оплату вартості товару на суму 1098000 грн.

Отримання відповідачем товару, передбаченого договором №Л-642 від 25.09.2014 року на зазначену суму, підтверджується товарно-транспортною накладною №РЕ-2423 від 12.11.2014 року.

Відповідач проти отримання вказаного товару від позивача не заперечує, проте, свій обовязок щодо оплати поставленого товару виконав з порушенням строку, передбаченого пунктом 4.1 Договору, здійснивши оплату товару лише 17 лютого 2015 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

У звязку з порушенням строку оплати поставленого товару, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еквівес» звернулось до господарського суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в особі Відокремленого структурного підрозділу «Ладижинська теплова електрична станція» про стягнення 54900 грн. штрафу, нарахованого у відповідності до п.7.7 Договору, 7039,23 грн. 3% річних та 129564 грн. інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України (з урахуванням заяви позивача арк. справи 31 том ІІ).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п.4.1 Договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого покупцю товару протягом 15 (пятнадцяти) календарних днів після його поставки на склад покупця, проведення вхідного контролю товару, предявлення постачальником рахунку на оплату товару та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної і документів, передбачених п.5.8 цього договору.

Слід зазначити, що у товарно-транспортній накладній відсутні відомості щодо дати прибуття товару на склад покупця, однак, у матеріалах справи знаходиться акт №9107 від 17.11.2014 року, який містить дані про прибуття товару на склад покупця саме 17.11.2014 року. З огляду на відсутність у товарно-транспортній накладній дати прибуття товару на склад покупця, а також відсутність у видатковій накладній дати її підписання з боку покупця, враховуючи, що обидві сторони стверджують про прибуття товару на склад покупця саме 17.11.2014 року, колегія суддів вважає, що обовязок покупця оплатити поставлений товар виник з 18 листопада 2014 року. Слід зазначити, що за твердженням позивача товар поставлено на склад відповідача 17 листопада 2014 року.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Згідно з ч.1 ст.255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відтак, зважаючи на положення п.4.1 укладеного між сторонами договору поставки, беручи до уваги те, що товар прибув на склад покупця 17.11.2014 року, останній зобовязувався оплатити такий товар починаючи з 18 листопада 2014 року по 02 грудня 2014 року включно (протягом 15 календарних днів).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач здійснив оплату отриманого товару лише 17 лютого 2015 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача. Відповідач вказане не заперечує.

У п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Відтак, прострочення відповідача щодо оплати товару, поставленого позивачем за договором №Л-642 від 25.09.2014 року відповідно до видаткової накладної №Е-2423 від 12 листопада 2014 року на суму 1098000 грн., становить 76 днів (з 03 грудня 2014 року по 16 лютого 2015 року включно), а не 77 днів, як визначив у рішенні суд.

В силу положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
109800003.12.2014 - 16.02.2015763 %6858.74

Відтак, розмір процентів, нарахованих відповідачу у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, у звязку з простроченням оплати поставленого товару, складає 6858,74 грн. (за період з 03 грудня 2014 року по 16 лютого 2015 року).

З огляду на наведене, суд зазначивши у рішенні, що прострочення оплати відповідачем мало місце протягом 77 днів, помилково присудив до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 6948,98 грн.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне:

У п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р.

У вказаному листі розяснено, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то нарахування починається з наступного місяця.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
03.12.2014 - 16.02.01.118129797.091227797.09

Відтак, розмір інфляційних втрат, нарахованих відповідачу у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, у звязку з простроченням оплати поставленого товару, складає 129797,09 грн. (за період з 03 грудня 2014 року по 16 лютого 2015 року).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 3% річних підставною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в розмірі 6858,74 грн., а інфляційних втрат повністю в розмірі 129564 грн. (сума, заявлена до стягнення позивачем).

Крім 3% річних та інфляційних втрат, позивач просив суд стягнути з відповідача 54900 грн. штрафу, передбаченого п.7.7 укладеного між сторонами договору поставки.

Так, у пункті 7.7 Договору сторони погодили, що за односторонню відмову від виконання своїх зобовязань, що випливають з цього договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 5 відсотків від суми цього договору.

Відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 5%, передбачена п.7.7 Договору, підлягає застосуванню до винної сторони лише за односторонню відмову від виконання своїх зобовязань, що випливають з договору.

Колегія суддів встановила, що відповідач не відмовлявся в односторонньому порядку від виконання своїх зобовязань за договором, а лише порушив його умови, прострочивши оплату за поставлений товар, однак сплативши всю суму заборгованості, що не може вважатися відмовою останнього від виконання свого обовязку.

З огляду на наведене, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 54900 грн. (5% від суми договору), передбаченого п.7.7 Договору, є безпідставною, необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів вважає за доцільне змінити рішення суду першої інстанції в частині, присудженого до стягнення з відповідача на користь позивача, розміру 3% річних, оскільки судом помилково зазначено у рішенні, що прострочення оплати вартості товару мало місце 77 днів, в той час, як відповідач прострочив оплату на 76 днів (з 03 грудня 2014 року по 16 лютого 2015 року), відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних в розмірі 6858,74 грн., при цьому, судом помилково присуджено до стягнення 6948,98 грн. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 2728,45 грн.

Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги посилання скаржника на відсутність вини останнього у простроченні оплати товару, оскільки за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України). (п.1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»).

Крім того, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.п.3.1, 4.1 зазначеної вище постанови Пленуму ВГС України).

Враховуючи наведене, доводи апелянта є безпідставними, поряд з тим, зважаючи на наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача щодо залучення до участі у справі третіх осіб Ладижинської міської ради та Управління Державної казначейської служби України у м. Ладижині Вінницької області, оскільки вказані органи не були сторонами договору поставки №Л-642 від 25.09.2014 року, та не відповідають ніяким чином за зобовязання відповідача за вказаним договором.

Необґрунтованими також є і посилання апелянта на можливість затримання оплати товару, у випадку неподанні чи несвоєчасному поданні постачальником оригіналів рахунків, податкових накладних, а також інших документів, надання або передача яких є обовязковою в силу договору (п.4.3 Договору), оскільки, відповідачем не доведено, що позивач не подав чи несвоєчасно подав будь-які з перелічених документів, а відповідач прийняв поставлений товар без будь-яких зауважень, що підтверджується видатковою накладною №Е-2423 від 12.11.2014 року (підписана обома сторонами), а також актом №9107 від 17.11.2014 року (складений та підписаний покупцем).

Доводи ж скаржника про те, що стороною в даній справі є відокремлений підрозділ «Ладижинська теплова електростанція» спростовуються пунктом 1.7 (абз.2) постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в якому розяснено, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації юридичної особи, якою в даному випадку є саме: Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго».

Щодо клопотання скаржника (б/н від 19.04.2016 року) про визнання неналежним представником позивача ОСОБА_4, колегія суддів зазначає, що у запереченнях на вказане клопотання (вих.№4608 від 28.04.2016 року) директор ТзОВ «Еквівес» пояснив, що в довіреності, виданій на імя ОСОБА_4, копія якої знаходиться у матеріалах справи, допущено описку та долучив оригінал довіреності, виданої 01 січня 2016 року на імя ОСОБА_4 із строком дії з 01 січня 2016 року по 01 січня 2017 року. Колегія суддів зазначає, що вказана довіреність є належним доказом на представництво в суді Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» його представником ОСОБА_4, відтак клопотання скаржника є безпідставним.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» підлягає частковому задоволенню (вимога щодо стягнення 3% річних). Решта доводів апелянта про скасування рішення суду першої інстанції є необґрунтованими, безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Враховуючи все наведене вище, рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2016 року по справі №902/1419/15 слід змінити, виклавши п.2 резолютивної частини рішення в наступній редакції: « 2. Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (76026, м. Львів, вул. Козельницька, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» (02094, м. Київ, вул. Червоноградська, 8, оф.199, ) 6858,74 грн. 3% річних, 129564 грн. інфляційних нарахувань та 2728,45 грн. судового збору». В решті рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 104, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» задоволити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2016 року по справі №902/1419/15 змінити, виклавши п.2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

« 2. Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (76026, м. Львів, вул. Козельницька, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» (02094, м. Київ, вул. Червоноградська, 8, оф.199, ) 6858,74 грн. 3% річних, 129564 грн. інфляційних нарахувань та 2728,45 грн. судового збору.».

В решті рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2016 року по справі №902/1419/15 залишити без змін.

На виконання постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №902/1419/15 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 12.07.2016 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Кравчук Н.М.

ОСОБА_5