ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 р. Справа № 923/655/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південенерго"

про стягнення 320594,14 грн та включення вимог в розмірі 701333,44 грн до проміжного ліквідаційного балансу,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1 (представника за дорученням),

відповідача ОСОБА_2 (представника за дорученням),

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вимогами:

1) про стягнення з відповідача 29608,67 грн річних та 290985,47 грн інфляційних, обґрунтовуючи їх неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за мировою угодою від 28 серпня 2007 року щодо своєчасної сплати заборгованості в розмірі 358803,65 грн, що встановлено рішенням Господарського суду Херсонської області у справі № 14/11-10 від 25.01.2010, яким стягнуто з відповідача серед інших сум основну заборгованість у вказаному розмірі. За розрахунками позивача періодом нарахування річних є 15.06.2013 14.03.2016, тобто 1004 дні, виходячи з їх розміру за статтею 625 Цивільного кодексу України 3 % річних, та суми заборгованості 358803,65 грн, а періодом нарахування інфляційних є червень 2013 року лютий 2016 року, за який сукупний індекс інфляції склав 1,811.

2) про зобовязання відповідача включити до проміжного ліквідаційного балансу його грошові вимоги в розмірі 701333,44 грн, з яких: 380739,30 грн сума заборгованості, яка визначена рішенням Господарського суду Херсонської області від 25.01.2010 у справі № 14/11-10; 29608,67 грн річних, нарахованих за період з 15.06.2013 по 14.03.2016, та 290985,47 грн інфляційних за період з червеня 2013 року по лютий 2016 року. Безпосередньо ці вимоги ґрунтуються на невнесенні відповідачем до ліквідаційного балансу наявної суми заборгованості та перебуванні останнього в стані ліквідації.

В свою чергу, відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на:

1) помилкове обрахування сум річних та інфляційних, а саме врахування при розрахунку річних вихідних днів, якими були 15 та 16 червня 2013 року, пропуск позивачем строку позовної давності на два дні, а саме за 15 та 16 червня 2016 року, у звязку з чим, на його думку, річні підлягають нарахуванню лише за період з 17.06.2013 по 14.03.2016 в сумі 29549,69 грн;

2) помилкове обрахування інфляційних, оскільки середній індекс інфляції за період з червня 2013 року по лютий 2016 року складає 1,804, а не 1,811 як то зазначив позивач, а тому інфляційні за цей період становлять 288478,13 грн.

Відносно стягнення річних та інфляційних

Крім викладеного судом встановлено, що 25.01.2010 Господарським судом Херсонської області у справі № 14/11-10 за позовом Дочірньої компанії "Газ України" НАК Нафтогаз України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південенерго" про стягнення 407495,36 грн винесено рішення, яке залишене без змін після апеляційного перегляду згідно з постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 18.05.2010, за яким з відповідача серед інших сум стягнуто основну заборгованість у розмірі 358803,65 грн.

За статтею 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановленні рішенням у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зокрема, за змістом рішення Господарського суду Херсонської області у справі № 14/11-10: « 28 серпня 2007 року ухвалою Господарського суду Херсонської області у справі про банкрутство ВАТ Приладобудівний завод Сокіл № 5/23-Б затверджено мирову угоду.

Відповідно до п. 2.3 Мирової угоди, з моменту набуття чинності даної угоди припиняються зобов'язання боржника перед конкурсними та поточними кредиторами, і виникають зобов'язання у Інвестора перед кредиторами відповідно до умов цієї угоди. Інвестором по Мировій угоді в даному випадку виступає TOВ Південенерго.

Пунктом 3.1. мирової угоди зазначено, що інвестор бере на себе виконання зобов'язань боржника перед кредиторами відповідно до умов цієї угоди в розмірах, що зазначено в пункті 3 Загальних положень цієї мирової угоди. Інвестор зобов'язується погашати заборгованість рівними частинами щомісяця протягом трьох років, починаючи з дати затвердження мирової угоди Господарським судом Херсонської області (п. 3.2. мирової угоди).

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 17 квітня 2002 року ДК Газ України НАК Нафтогаз України визнано кредитором четвертої черги з майновими вимогами 326091,92 грн та шостої черги з майновими вимогами 56004,01 грн.

Відповідно до п.п. 3.2.3., 3.2.4. мирової угоди, заборгованість погашається в такому порядку: в третю чергу - заборгованість конкурсним кредиторам четвертої черги; в четверту чергу - заборгованість конкурсним кредиторам шостої черги.

Так, за графіком погашення заборгованості: перша черга - протягом чотирьох місяців з місяця наступного після затвердження мирової угоди рішенням суду, яке набрало законної сили; друга черга - протягом трьох місяців з місяця, наступного після погашення першої черги; третя черга - протягом чотирнадцяти місяців з місяця, наступного після погашення другої черги; четверта черга - протягом трьох місяців з місяця, наступного після погашення третьої черги; п'ята черга - протягом дванадцяти місяців з місяця, наступного після погашення четвертої черги.

Таким чином, заборгованість в розмірі 326091,92 грн відповідач був зобов'язаний сплатити протягом 14 місяців в термін з квітня 2008 року по травень 2009 року, а заборгованість в розмірі 56004,01 протягом 3 місяців з червня 2009 року по серпень 2009 року.

Отже, відповідно до графіку погашення заборгованості станом на 01.09.2009 відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму в розмірі 382095,93 грн. Проте, відповідач свої зобов'язання виконав частково, сплативши 23292,28 грн, у звязку з чим на момент звернення з позовом до суду сума боргу ТОВ Південенерго перед ДК "Газ України" становила 358803,65 грн».

Таким чином, вказаним судовим рішенням доведено факти невиконання відповідачем умов мирової угоди, а також наявність заборгованості за нею в розмірі 358803,65 грн.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що вказана сума боргу відповідачем не сплачена та наявна станом час розгляду даної справи по суті.

Через невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань по сплаті вказаної суми позивачем нараховані річні в розмірі 29608,67 грн за період з 15.06.2013 по 14.03.2016, тобто 1004 дні, виходячи з їх розміру 3 % річних, та суми заборгованості 358803,65 грн, а також інфляційні в розмірі 290985,47 грн за період з червеня 2013 року по лютий 2016 року від тієї ж суми боргу.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої.

У відповідності до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В пункті 7 постанови № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» пленум Вищого господарського суду України вказав, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

З урахуванням приписів частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобовязання є обовязок боржника сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За таких обставин, нарахування річних після прийняття судового рішення можливе, оскільки таким рішенням не зупинено зобовязань, які виникли у сторін на підставі вказаної мирової угоди.

Враховуючи, що відповідачем зобовязання виконане несвоєчасно, а стягнення сум заборгованості за судовим рішенням від 25.01.2010 у справі № 14/11-10 не зупинило основного зобовязання, нарахування річних та інфляційних, як таких, є правомірним.

Перевіривши наведений вище розрахунок річних, суд вказує на його правомірність, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому судом не приймаються заперечення відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності для нарахування річних за 15 та 16 червня 2013 року, оскільки як слідує з поштового конверту, яким позивачем направлено до суду позовну заяву, до установи пошти він звернувся 15.06.2016, тобто в межах встановленого статтею 257 ЦК України строку позовної давності, якай становить три роки.

Водночас, посилання відповідача на вихідні дні, якими були 15 та 16 червня 2013 року та неможливість нарахуванні річних за ці дні, є помилковими, оскільки норма частини 5 статті 254 ЦК України про початок строку на наступний робочий день після вихідного підлягає застосуванню лише у випадку, коли строк виконання зобовязання припадає саме на такі дні. Проте, в даному випадку строк виконання зобовязання виник раніше (про що зазначено у рішенні Господарського суду Херсонської області від 25.01.2010 у справі № 14/11-10) та не охоплений періодом стягнення річних.

Перевіривши розрахунок інфляційних суд зазначає про його помилковість, оскільки сукупний індекс інфляції за період з червеня 2013 року по лютий 2016 року склав 1,804, а не 1,811 як зазначено позивачем, а тому правильним розрахунком є наступний: 1) 358803,65 грн Х 1,804 = 647189,96 грн, 2) 647189,96 грн 358803,65 грн = 288386,31 грн; а тому інфляційні за період з червеня 2013 року по лютий 2016 року від суми заборгованості 358803,65 грн складають 288386,31 грн.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних підлягають задоволенню в розмірі 288386,31 грн.

Відносно зобовязання відповідача включити майнові вимоги в розмірі 701333,44 грн до проміжного ліквідаційного балансу

Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЕНЕРГО» з 10.03.2016 знаходиться в стані припинення, а відповідно до наданої позивачем інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань строком для заявлення кредиторами своїх вимог встановлено 09.05.2016.

У звязку з припиненням товариства позивач 20.04.2016 звернувся до відповідача з претензією за вих. номером 31/13-1518 про включення до ліквідаційного балансу його грошових вимог у розмірі 842205,67 грн в тому числі: 380739,30 грн заборгованості за судовим рішенням, 394266,75 грн інфляційних та 67199,62 грн річних.

Відповіддю на претензію за вих. номером 630 від 04.05.2016 відповідач повідомив про часткове визнання кредиторських вимог на суму 380739,30 грн.

Вирішуючи спір щодо включення до реєстру кредиторів грошових вимог в розмірі 701333,44 грн, з яких: 380739,30 грн сума заборгованості, яка визначена рішенням Господарського суду Херсонської області від 25.01.2010 у справі № 14/11-10; 29608,67 грн річних, нарахованих за період з 15.06.2013 по 14.03.2016, та 290985,47 грн інфляційних за період з червеня 2013 року по лютий 2016 року суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті її ліквідації, а за пунктом першим частини 1 статті 110 того ж Кодексу юридична особа ліквідується за рішенням її учасників.

У відповідності до частини 2 статті 105 ЦК України учасники юридичної особи призначають ліквідаційну комісію та встановлюють строки і порядок припинення.

Так, за змістом частин 8 та 9 статті 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до статті 112: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. При цьому у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії

З викладеного слідує, що відповідач, маючи наявну заборгованість перед позивачем в сумі 698826,28 грн, з якої: 380739,30 грн сума заборгованості, яка визначена рішенням Господарського суду Херсонської області від 25.01.2010 у справі № 14/11-10; 29608,67 грн річних, нарахованих за період з 15.06.2013 по 14.03.2016, та 288478,31 грн інфляційних за період з червеня 2013 року по лютий 2016 року, не включив її до проміжного ліквідаційного балансу, перебуваючи в стані ліквідації та формування ліквідаційного балансу, чим порушив названі вище правові приписи, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 698826,28 грн, з урахуванням правильності обраного позивачем способу захисту порушених прав.

При вирішенні спору судом відхилено клопотання відповідача про витребування у позивача відомостей щодо зарахування часткової сплати заборгованості за судовим рішенням від 25.01.2010 у справі № 14/11-10 в сумі 31067,06 грн, оскільки за змістом наданих представником позивача пояснень слідує, що сума, яка була стягнута державним виконавцем при його виконанні, зарахована в погашення заборгованості зі сплати інших сум, а не основної заборгованості, як то передбачено статтею 534 ЦК України, за якою у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Суд також зазначає, що ухвалою суду від 23.06.2016 судом вжиті заходи забезпечення позову у вигляді забороні комісії з припинення та ліквідатору ТОВ «ПІВДЕНЕНЕРГО» складати, а учасникам боржника затверджувати проміжний ліквідаційний баланс до виконання рішення суду.

Відповідно до приписів статті 68 Господарського процесуального кодексу України питання про скасування забезпечення позову вирішується судом із зазначенням про це в рішенні.

Зважаючи на той факт, що виконання даного судового рішення безпосередньо повязане із наявністю у відповідача права на формування ліквідаційного балансу та необхідності виконання рішення після набуття ним законної сили, вжиті заходи забезпечення позову підлягають скасуванню з моменту набрання даним рішенням законної сили.

З огляду на зазначене вище судовий збір у розмірі 6838,40 грн відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Так, за майновою вимогою його розмір складає 4771,40 грн (99,22% задоволених вимог), за немайновою вимогою 1378 грн, за вимогою про вжиття заходів забезпечення позову 689 грн.

На підставі вказаних правових норм і керуючись статтями 44, 49, 82-85 ГПК України,

в и р і ш и в :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЕНЕРГО» (адреса: 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Паризької Комуни, буд. 6; ) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ) 29608,67 грн річних, 288478,31 грн інфляційних та 6838,40 грн компенсації по сплаті судового збору.

3. Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЕНЕРГО» (адреса: 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Паризької Комуни, буд. 6; ) включити до проміжного ліквідаційного балансу грошові вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ) у розмірі 698826,28 грн.

4. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

5. Скасувати застосовані ухвалою суду від 23.06.2016 заходи забезпечення позову, які полягали у забороні комісії з припинення та ліквідатору ТОВ «ПІВДЕНЕНЕРГО» складати, а учасникам боржника затверджувати проміжний ліквідаційний баланс до виконання рішення суду, з моменту набрання даним рішенням законної сили.

Повне рішення складене 14.07.2016

Суддя М.К. Закурін