ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2016 р. Справа № 921/114/15-г/7

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Плотніцького Б.Д.

суддів Давид Л.Л.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Куцик-Трускавецькій О.Б.

за участю представників

від позивача: не зявились;

від відповідача: ОСОБА_2 начальник юрвідділу (довіреність № 657/1 від 14.09.2016р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016 року про розстрочку виконання рішення суду

у справі №921/114/15-г/7, cуддя Гирила І.М.

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача ОСОБА_3 підприємства теплових мереж Тернопільміськтеплокомуненерго, м. Тернопіль

про стягнення заборгованості в сумі 4 272 275, 12 грн.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016 року заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду у справі №921/114/15-г/7 задоволено. Розстрочено виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 28.03.2016 р. у справі №921/114/15-г/7 про стягнення з ОСОБА_3 підприємства теплових мереж "Тернопільмісьтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 190 713 грн. 12 коп. 3 % річних, 533 473 грн. 48 коп. інфляційних нарахувань та 33 446 грн. 72 коп. в повернення сплаченого судового збору строком на 12 місяців до 30.04.2017 р. рівними частинами по 37 882 грн. перші 6 місяців, по 98 492 грн. наступні пять місяців та 37 882 грн. останній місяць.

Не погодившись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду у даній справі скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви КПТМ "Тернопільмісьтеплокомуненерго" відмовити, мотивуючи свої доводи порушенням та неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм ст. 121 ГПК України.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 01.07.2016р. скаржнику поновлено строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 13.07.2016.

У судове засідання, призначене на 13.07.2016 року, зявилась представник відповідача, яка підтримала доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та висловила свої міркування з питань, що виникли в ході розгляду справи. Просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, оскаржувану ухвалу господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016 року у даній справі залишити без змін з підстав обґрунтованості висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому акті.

Скаржник в судове засідання участі уповноваженого представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що в силу положень ч. 2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений пятнадцятиденним строком розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутності представника скаржника.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, судова колегія дійшла висновку про відповідність ухвали господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016 року нормам чинного законодавства, матеріалам та дійсним обставинам справи, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Тернопільської області від 28.03.2016 р. у справі №921/114/15-г/7 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. З рахунку ОСОБА_3 підприємства теплових мереж "Тернопільмісьтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради на користь позивача стягнуто 190 713 грн. 12 коп. 3 % річних, 533 473 грн. 48 коп. інфляційних нарахувань та 33 446 грн. 72 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення, 15.04.2016 року господарським судом Тернопільської області видано наказ.

В квітні 2016 року відповідач, в порядку вимог ст. 121 ГПК України, звернувся в господарський суд Тернопільської області з заявою про розстрочку виконання рішення суду від 28.03.2016 року.

В обґрунтування доводів заяви про розстрочку виконання рішення відповідач посилався на тяжкий фінансовий стан підприємства із зазначенням виняткових обставин, наявність яких позбавляє останнього можливості виконати рішення суду згідно виданого наказу. Зокрема, зазначав, що однією з основних причин, які позбавляють відповідача (боржника) можливості своєчасно та в повному обсязі виконати судове рішення є встановлений ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" спеціальний порядок проведення розрахунків за отриману теплову енергію з гарантованим постачальником. На виконання вказаного Закону та постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 р. відповідачем відкрито рахунки зі спеціальним режимом використання. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послу, щомісяця встановлюється норматив перерахування коштів, що надходять на дані рахунки. Коштів, що залишаються у розпорядженні підприємства після розподілу, не вистачає для оплати за воду, електроенергію, виплати заробітної плати працівникам, проведення ремонтів у неопалювальний період. Наведене, на думку боржника, ставить під загрозу усю господарську діяльність підприємства, що в свою чергу може призвести до того, що місто залишиться без послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води. Окрім того, просив суд врахувати, що основними видами діяльності КПТМ "Тернопільміськтеплокомуненерго" є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які в більшості носять сезонний характер та, відповідно, основна сума коштів за спожиту теплову енергію та отримані послуги надходить на рахунок підприємства переважно в опалювальний період з листопада до квітня місяця. Єдиним джерелом погашення заборгованості за рішенням суду є грошові кошти, отримані від реалізації теплової енергії споживачам. Поряд із цим, стверджував, що рівень розрахунків останніх за спожиту теплову енергію є дуже низьким. Підприємство постійно вживає заходів щодо стягнення заборгованості з основного споживача - населення міста Тернопіль, однак останні не завжди дають позитивний результат,- органи ДВС повертають виконавчі документи без виконання у зв'язку з відсутністю доходів та майна, на які може бути звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості споживачів за послуги теплопостачання. Окрім того, норми ч. 7 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" захищають споживачів (фізичних осіб) від примусового стягнення, однак не передбачають у даному випадку відповідної компенсації надавачам комунальних послуг, що веде до прямих збитків останніх. Поряд із цим, звертає увагу суду на те, що у відношенні до споживачів НАК "Нафтогаз України" жодних обмежень чинним законодавством не встановлено.

Розглянувши вказану заяву відповідача, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення такої.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обовязковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства (пункт 9 частини третьої статті 129 Конституції України).

За приписом частин другої статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови, господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Згідно зі ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п.7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Таким чином, відстрочка або розстрочка виконання рішення суду чи зміна способу його виконання можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх обєктивний вплив на виконання судового рішення. Крім того, повинні враховуватись інтереси обох сторін, зокрема, їх матеріальний стан.

Отже, виходячи із наведеного, законодавець у будь-якому випадку пов'язує розстрочення виконання судового рішення з об'єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що при прийнятті такої місцевий господарський суд правомірно взяв до уваги важкий фінансовий стан та майнові інтереси обох сторін, зважаючи на детальний фінансовий план та складений відповідно до нього реальний графік погашення заборгованості, а також те, що негайне виконання рішення може призвести до припинення господарської діяльності відповідача, а часткове помісячне погашення боргу буде в інтересах обох сторін, оскільки забезпечить діяльність підприємства, отримання ним прибутків та можливість погашення боргу.

Окрім того, відповідачем до матеріалів справи долучено докази виконання оскаржуваної ухвали суду. Зокрема, платіжні доручення від 30 травня та 30 червня 2016 року, які свідчать про сплату відповідачем на рахунок позивача коштів в сумі 75 764 грн. на виконання судового рішення від 28.03.2016 року у даній справі.

З врахуванням викладеного в сукупності, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду у даній справі прийнята з дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для її зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105, 106, 121 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд, П О С Т А Н О В И В :

1. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016р. у справі № 921/114/15-г/7 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за перегляд ухвали в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 13.07.2016р.

Головуючий суддя Б.Д.Плотніцький

Суддя Л.Л.Давид

Суддя Г.І.Мельник