РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016Справа №910/3026/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛЛАДІУМ-ЕКСП"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "БІГЛОБАЛ ДЖЕНЕРАЛ МЕДІА"

Про розірвання договору та стягнення 5 896,43 грн.

Суддя Прокопенко Л. В.

Представники сторін:

від позивача Даниленко Є.М. - представник

від відповідача Григораш К.М. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАЛЛАДІУМ-ЕКСП" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІГЛОБАЛ ДЖЕНЕРАЛ МЕДІА" про розірвання договору та стягнення 5 896,43 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 порушено провадження у справі № 910/3026/16 та призначено розгляд справи на 22.03.2016.

21.03.2016 відділом діловодства суду від представника позивача отримано заяву про збільшення розміру позовних вимог.

21.03.2016 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові документи по справі.

21.03.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано додаткові документи по справі.

В судовому засіданні 22.03.2016 оголошено перерву до 05.04.2016.

В судовому засіданні 05.04.2016 представник відповідача надав суду додаткові документи по справі.

В судовому засіданні 05.04.2016 оголошено перерву до 20.04.2016.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

08.09.2015 між позивачем, як ліцензіатом та відповідачем, як ліцензіаром було укладено договір, відповідно до умов якого в порядку та на умовах визначених у договорі, ліцензіар який є власником майнових прав інтелектуальної власності на корисну модель, зазначену в п. 1.2 договору, надає ліцензіату дозвіл на використання такої корисної моделі, в ліцензіат здійснює користування такою корисною моделлю та сплачує ліцензіару за таку використання винагороду. (п. 1.2)

Згідно з п. 1.2. Договору Ліцензіар гарантує наявність у нього майнових прав інтелектуальної власності на корисну модель, Ліцензія на яку надається за дим Договором. Під терміном «корисна модель» для цілей Договору розуміється об'єкт інтелектуальної власності Ліцензіара - корисна модель «Сервісна координаційно- інформаційна система». Майнові права інтелектуальної власності на Сервісну координаційно-інформаційну систему належать Ліцензіару на підставі Патенту на корисну модель № 99393 від 25.05.2015 року.

У відповідності до п. 1.3 Договору під використанням корисної моделі розуміється застосування Ліцензіатом корисної моделі у власній господарській діяльності за призначенням, встановленим Технічною документацією та Патентом на дану корисну модель, а також Статутними документами Ліцензіата (виготовлення, використання продукції, розпорядження нею) з урахуванням обмежень та вимог щодо використання такої корисної моделі, передбачених цим Договором та діючим законодавством України.

Згідно з п. 2.1. Договору ліцензіат зобов'язаний був протягом 5 (п'яти) робочих днів від дня підписання даного Договору здійснити передачу ліцензіату технічної та супровідної документації та носія інформації, необхідної та достатньої для використання корисної моделі за ліцензією, а саме координаційну систему Мультивід.

Відповідно до п. 2.2. Договору для підтвердження виконання зобов'язань ліцензіара щодо передачі необхідної технічної документації Сторони оформлюють Акт приймання-передачі у двох примірниках, які підписуються уповноваженими представниками Сторін та скріплюються печатками Сторін (за наявності).

Спір виник в зв'язку із порушенням умов договору на думку позивача, оскільки на день слухання справи координаційна система Мультивід, технічна та супровідна документація і носій інформації, необхідні для використання корисної моделі за ліцензією від ТОВ «БІГЛОБАЛ ДЖЕНЕРАЛ МЕДІА» до ТОВ «ПАЛЛАДІУМ-ЕКСП» так і не передані, відповідний Акт приймання-передачі також не підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками сторін. В звязку із чм просить суду задовольнити вимоги та розірвати договір

Відповідач заперечує наведені позивачем доводи зазначивши що, позивачем не виконано умов договору, а саме п. 4.2, відповідно до якого передбачена попередня оплата. В зв'язку із не виконанням позивачем вимог п. 4.2 договору відповідачем було призупинено виконання зобов'язання.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 175 ч. 1 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Згідно частини 2 ст. 651 ЦК України, визначено, що Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому, як визначено абзацом другим частини 2 ст. 651 ЦК України, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 1 статті 206 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме договору сторонами було досягнуто всіх істотних умов.

Сторонами було досягнуто узгодження ціни та проведення розрахунків. Пунктом 4.1 визначено що за використання корисної моделі ліцензіат сплачує ліцензіару роялті (паушальний платіж) у розмірі 30 000 грн. Паушальний платіж сплачується ліцензіатом ліцензіару в суму визначеній п. 4.1 договору в національній валюті України у безготівковій формі в наступному порядку шляхом попередньої оплати, а розмірі 100 %.

Відповідно до приписів ст. 638 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Враховуючи вище зазначені приписи, позивачем повинен був виконати вимоги договору, тобто здійснити попередню оплату паушального платежу, доказів виконання якого позивачем не надано.

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку,що відповідачем не було істотно порушено умови договору, оскільки не було здійснено попередню оплату.

Відносно стягнення пені то потрібно наголосити наступне.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 624 ЦКУ, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою.

Відповідно до п. 5.3 договору сторони погодили, що сторона не несе відповідальності за порушення договору, якщо воно сталося не з її вини.

Суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про стягнення пені.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Л.В.Прокопенко