КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р. Справа№ 910/20569/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Коршун Н.М.

Алданової С.О.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача Прокопенко Т.Ю. - дов. б/н від 31.12.2015 року

третя особа 1 не з'явились

третя особа 2 Прокопенко Т.Ю. - дов. б/н від 01.04.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк

«Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду

гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ

«КБ «Актив-Банк» Луньо Іллі Вікторовича

на рішення господарського суду міста Києва

від 12.04.2016 року (суддя Зеленіна Н.І.)

у справі № 910/20569/14

за позовом Публічного акціонерного товариства

«Комерційний банк «Актив-Банк»

(далі - ПАТ «КБ «Актив-банк»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Арбімаркет»

(далі - ТОВ «ФК «Арбімаркет»)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на

стороні відповідача 1) Мале приватне підприємство «Беркут»

(далі - МПП «Беркут»)

2) Товариство з обмеженою відповідальністю

«Компанія з управління активами «ІТТ-Менеджмент»

(далі - КзУА «ІТТ-Менеджмент»)

про визнання правочинів нікчемними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.04.2016 року у справі № 910/20569/14 відмовлено у задоволенні позову ПАТ «КБ «Актив-Банк» до ТОВ «ФК «Арбімаркет», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: МПП «Беркут», ТОВ «КзУА «ІТТ-Менеджмент» про визнання правочинів нікчемними, стягнуто з ПАТ «КБ «Актив-Банк» на користь ТОВ «Київське бюро судових експертиз та досліджень «Константа» 12 500, 00 грн. витрат на проведення судової економічної експертизи.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити - визнати нікчемним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 02.09.2014 року. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийняте за неповного і необ'єктивного розгляду всіх обставин справи, не відповідає вимогам законодавства України, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції залишено поза увагою, що спірний правочин підписано особою, яка не мала належних повноважень на укладення правочину, діяла всупереч вимогам чинного законодавства України, також не враховано твердження позивача щодо нікчемності правочину в силу ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім цього, судом не надано жодної правової оцінки обґрунтуванням позивача стосовно безоплатності оскаржуваного договору відступлення права вимоги.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, справу № 910/20569/14 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» Луньо Іллі Вікторовича на рішення господарського суду міста Києва від 12.04.2016 року у справі № 910/20569/14 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 30.06.2016 року.

В зв'язку з перебуванням судді Мартюк А.І. у відпустці, 29.06.2016 року системою автоматичного розподілу проведено заміну згаданого судді й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

На підставі ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

У разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги (п. 9-2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України»).

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» Луньо Іллі Вікторовича на рішення господарського суду міста Києва від 12.04.2016 року у справі № 910/20569/14 прийнято до провадження у визначеному складі суду та відкладено розгляд справи на 07.07.2016 року в зв'язку з неявкою представників третіх осіб 1, 2.

В судове засідання 07.07.2016 року з'явився представник відповідача та третьої особи 2; представники позивача та третьої особи 1 не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник третьої особи 1 про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав. В свою чергу, представник позивача надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з перебуванням його представника у відпустці та неможливістю прибути в судове засідання. Присутній в судовому засіданні представник відповідача та третьої особи 2 вважав за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача та третьої особи 1.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки неявка представників позивача та третьої особи 1 не перешкоджає вирішенню спору по суті, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційний господарський суд вважав за необхідне справу розглянути за їх відсутності за наявними у справі матеріалами.

На підставі ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги,які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Представник апелянта (позивача) в судовому засіданні 30.06.2016 року апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване - без змін.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази в сукупності із положеннями чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ПАТ «КБ «Актив-Банк» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «ФК «Арбімаркет» про визнання договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 року та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 02.09.2014 року нікчемними. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що вартість переданого права грошової вимоги за договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 року є значно заниженою, а тому в силу ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», такий правочин є нікчемним, одночасно позивач стверджував про нікчемність укладеного сторонами договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором тощо.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказував на те, що вартість переданого права грошових вимог за договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 року відповідає ринковій вартості, на підтвердження чого надав Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості права вимоги грошових коштів за кредитним договором № 1127/01 від 27.11.2007 року до МПП «Беркут». Згідно цього Звіту, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Істерн Консалтинг Груп», ринкова вартість права грошової вимоги за Кредитним договором № 1127/01 від 27.11.2007 року до МПП «Беркут» станом на 01.09.2014 року складає 995 600,00 грн., тобто вартість права вимоги являється навіть меншою, ніж вартість, за якою відповідне право вимоги було відчужено на користь відповідача за спірним Договором.

Суд першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про безпідставність й необґрунтованість позовних вимог, відтак відмовив у їх задоволенні.

Так, відмовляючи в позові, місцевий суд посилався на те, що доводи позивача щодо вартості переданого права грошової вимоги за Договором, яка є значно заниженою й в силу ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» такий правочин є нікчемним, не знайшли належного підтвердження та являються недоведеними й необґрунтованими. Визначення вартості згаданого майна у більшому розмірі, ніж вартість переданих прав вимоги, не може безумовно свідчити про заниження ціни продажу прав вимоги та має враховуватись і досліджуватись у сукупності з іншими доказами у справі. Крім цього, позивач при укладенні договору іпотеки, не набув права власності на майно, що являється предметом іпотеки, тож у випадку відступлення права за іпотечним договором не відбувається відчуження активів банку, що унеможливлює застосування до спірного правочину, положень п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, як підставними та обґрунтованими.

Так, 01.09.2014 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк" (первісним кредитором) та ТОВ «ФК «Арбімаркет» (новим кредитором) укладено договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні (надалі - Договір), за умовами п. 1.1. якого первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених Договором та чинним в Україні законодавством, за передбачену Договором плату відступив, а новий кредитор набув права грошових вимог первісного кредитора в розмірі та у визначеному Договором обсязі за наступним Кредитним договором, договором, що забезпечує зобов'язання боржника за Кредитним договором, рішенням господарського суду міста Києва, а саме:

1.1.1. Кредитним договором № 1127/01 від 27.11.2007 року з усіма наступними змінами та доповненнями, що укладений між первісним кредитором та Малим приватним підприємством "Беркут" (третя особа-1, боржник);

1.1.2. Договором іпотеки між первісним кредитором та боржником від 07.11.2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мудрою О.М., внесено в реєстр за № 841, згідно якого в іпотеку первісному кредитору передано нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 2: лабораторний корпус № 50 (літ. Ж), загальною площею 2017,70 м.кв.; склад "Кнудсон" № 67 (літ. И), загальною площею 160,6 кв.м; склад "Кнудсон" № 67а (літ. К), загальною площею 17,20 кв.м;

1.1.3. Рішенням господарського суду міста Києва у справі № 33/477 від 07.02.2011 року про стягнення з боржника на користь первісного кредитора суми основної заборгованості за кредитом в розмір 8 000 000,00 грн., заборгованості за процентами за період користування кредитом з 01.09.2010 року по 18.11.2010 року у розмірі 59 178,08 грн., простроченої заборгованості за процентами за період користування кредитом з 01.09.2010 року по 31.10.2010 року у розмірі 200 547,93 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами в розмірі 2 831,36 грн., витрат по сплаті державного мита в сумі 25 500,00 грн. та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до п. 1.2 Договору новий кредитор одержує замість первісного кредитора право вимагати від боржника належного виконання зобов'язань, визначених Кредитним договором, Договором іпотеки та рішенням суду.

Сторони погодили (п. 2.1 Договору), що вартість відступленого права вимоги за Кредитним договором складає 1 000 000,00 грн. та повинна бути сплачена новим кредитором відповідно до п. 2.2 Договору.

Крім цього, 02.09.2014 року між позивачем (первісним іпотекодержателем) та відповідачем (новим іпотекодержателем) укладено договір відступлення права за іпотечним договором (надалі - Договір від 02.09.2014р.), за умовами якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю своє право за Договором іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мудрою О.М. 07.11.2007 року за реєстровим №841, укладеним між первісним іпотекодержателем та юридичною особою МПП «Беркут». Даний Договір забезпечує виконання умов Кредитного договору №1127/01 від 27.11.2007 року, разом із договорами про внесення змін до Кредитного договору, що укладений між первісним іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Договором від 02.09.2014 року (п. 1.2.) встановлено, що він укладений на підставі ст. 24 Закону України «Про іпотеку» у зв'язку з тим, що між новим іпотекодержателем та первісним іпотекодержателем укладено договір про відступлення права вимоги та заміни сторони у зобов'язанні за основним договором, внаслідок укладення цього договору до нового іпотекодержателя переходять всі права первісного іпотекодержателя за іпотечним договором, який забезпечує вимоги за основним договором.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання рішення у справі № 33/477 від 07.02.2011 року, господарським судом міста Києва 14.04.2011 року видано наказ № 33/477, на підставі якого підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 05.08.2011 року відкрито виконавче провадження № 28779144 (Т. № 1 а.с. 104).

Так, зобов'язанням згідно ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ст. ст. 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Згідно положень ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сторонами у зобов'язанні на підставі ст. 510 ЦК України, є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 513 ЦК України).

На підставі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 515, 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст.ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Постановою Правління Національного банку України від 12.06.2014 року № 349/БТ «Про віднесення ПАТ «КБ «Актив-Банк» до категорії проблемних» установлено для позивача обмеження, зазначені у цій постанові.

Постановою Правління Національного банку України від 26.06.2014 року № 382/БТ внесені зміни до постанови Правління Національного банку України від 12.06.2014 року №349/БТ й зокрема, п. 2 про установлення обмежень викладено у новій редакції.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.09.2014 року № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк», вирішено розпочати з 03.09.2014 року процедуру виведення ПАТ «КБ «Актив-Банк» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

У відповідності ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним, на підставі ч. 2 ст. 215 ЦК України, є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Приписами ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, зокрема, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав: банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору (п. 3 ч. 2 зазначеної статті Закону).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» п. 5 судам роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Згідно висновку судової економічної експертизи від 26.02.2016 року, призначеної судом першої інстанції, вартість прав вимоги, які виникли з Кредитного договору № 1127/01 від 27.11.2007 року та відступлені за Договором, відповідає звичайній ціні на згадане майнове право.

Відтак, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, що доводи позивача про значне заниження вартості переданого права грошової вимоги за Договором, у зв'язку з чим такий правочин є нікчемним в силу ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не знайшли належного підтвердження в судовому засіданні.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України (постанова від 20.05.2015 року) щодо вартості нерухомого майна, яким забезпечено виконання МПП «Беркут» зобов'язань за Кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку, що визначення вартості майна у більшому розмірі, ніж вартість переданих прав вимоги, не може безумовно свідчити про заниження ціни продажу прав вимоги та має враховуватись і досліджуватись у сукупності з іншими доказами у справі.

Апеляційний господарський суд вважає правомірними висновки суду першої інстанції, що позивач при укладенні договору іпотеки не набув права власності на майно, що являється предметом іпотеки, тож у випадку відступлення права за іпотечним договором не відбувається відчуження активів банку, що унеможливлює застосування до спірного Договору про відступлення права за іпотечним договором, положень п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими, непідтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та спростованими належним чином й у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» Луньо Іллі Вікторовича залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 12.04.2015 року у справі № 910/20569/14 - без змін.

Матеріали справи № 910/20569/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Н.М. Коршун

С.О. Алданова