КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р. Справа№ 910/4255/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Дружко В.М. ( за довіреністю від 24.04.2016)

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц"

на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016р.

у справі № 910/4255/16 (суддя: Стасюк С.В.)

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц"

до публічного акціонерного товариства "Банк "Юнісон"

про визнання недійсною третейської угоди,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про визнання недійсною третейської угоди.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.04.2016 р. по справі № 910/4255/16 у позові товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що кредитний договір підписаний обома сторонами без розбіжностей і зауважень; при укладанні третейської угоди сторонами додержано правил, передбачених положеннями статті 12 Закону України "Про третейські суди"; спірне третейське застереження, викладене у пункті 12.7.1. кредитного договору, за формою і змістом закону не суперечить, інші підстави для визнання його недійсним також відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 р. у справі № 910/4255/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що третейська угода у вигляді третейського застереження, що міститься у пункті 12.7.1. Договору про відкриття кредитної лінії № 58/14/КЛ-КБ від 06.11.2014 року не містить усіх необхідних відомостей, а саме: у ній не зазначено предмет спору з приводу якого сторони можуть звертатися до третейського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу № 910/4255/16 до розгляду на 14.06.2016 рік.

14.06.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 року клопотання позивача про відкладення розгляду справи було задоволено, розгляд справи відкладено на 07.07.2016 рік.

Представник позивача у судове засідання 07.07.2016 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, за наявними у справі доказами

В судовому засіданні 07.07.2016 року представник відповідача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06.11.2014 року між ПАТ "Банк "Юнісон" (банк) та ТОВ "Деміс Канц" (позичальник) укладено договір про відкриття кредитної лінії № 58/14/КЛ-КБ (кредитний договір) (а.с.9).

За умовами вищезазначеного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію у національній валюті, що надалі іменується "кредитна лінія", та на підставі додаткових договорів до цього договору окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредит у порядку і на умовах, визначених цим договором. Позичальник, у свою чергу, зобов'язується використати кредит з метою, зазначеною у пункті 1.5. цього договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором.(п. 1.1. кредитного договору)

Пунктом 12.7.1. сторони погодили, що всі розбіжності, що виникають при укладенні, виконанні, розірванні, зміні, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду, за вибором сторони - позивача, у постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків за адресою (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду № 007-2005 від 21.06.2005 року, видане Київським міським управлінням юстиції); розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід'ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомились; найменування сторін та їх місцезнаходження у цій третейській угоді відповідають найменуванню сторін та їх місцезнаходженню за Договором; місце і дата укладення цієї третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору; інформація про перелік суддів, ставки третейського збору, регламент на розпорядок роботи суду, положення про суд тощо розміщено в мережі Інтернет на веб-сайті постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків http://tretsud.aub.org.ua.

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що третейська угода у вигляді третейського застереження, що міститься у пункті 12.7.1. договору про відкриття кредитної лінії № 58/14/КЛ-КБ від 06.11.2014 року не містить усіх необхідних відомостей, а саме: у ній не зазначено предмет спору з приводу якого сторони можуть звертатися до третейського суду. Крім того, позивач зазначає, що не ознайомлювався з регламентом третейського суду та не підписував документів про ознайомлення з регламентом третейського суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що кредитний договір підписаний обома сторонами без розбіжностей і зауважень; при укладанні третейської угоди сторонами додержано правил, передбачених положеннями статті 12 Закону України "Про третейські суди"; спірне третейське застереження, викладене у пункті 12.7.1. кредитного договору, за формою і змістом закону не суперечить, інші підстави для визнання його недійсним також відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3).

Часиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно ч. 2 ст. 12 ГПК України підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як передбачено ч. 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Зазначені випадки (винятки із загального правила) встановлені статтею 6 Закону України "Про третейські суди".

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 12 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Отримання додаткової письмової згоди сторін на передачу спору для вирішення до третейського суду за наявності третейської угоди у договорі Закон України "Про третейські суди" не передбачає.

Як вбачається з матеріалів справи, та було вірно встановлено судом першої інстанції, сторонами у справі була укладена третейська угода у вигляді третейського застереження, наведеного у спірному пункті 12.7.1. договору про відкриття кредитної лінії № 58/14/КЛ-КБ від 06.11.2014 року, яким визначено, що всі розбіжності, що виникають при укладенні, виконанні, розірванні, зміні, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього Договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду, за вибором сторони - позивача, у постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків за адресою (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду № 007-2005 від 21.06.2005 року, видане Київським міським управлінням юстиції); розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід'ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомились; найменування сторін та їх місцезнаходження у цій третейській угоді відповідають найменуванню сторін та їх місцезнаходженню за Договором; місце і дата укладення цієї третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору; інформація про перелік суддів, ставки третейського збору, регламент на розпорядок роботи суду, положення про суд тощо розміщено в мережі Інтернет на веб-сайті постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків http://tretsud.aub.org.ua.

Укладення третейської угоди у вигляді третейського застереження в договорі відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про третейські суди". Третейська угода у вигляді третейського застереження є невід'ємною частиною укладеного між позивачем та відповідачем Кредитного договору.

В силу положень Закону України "Про третейські суди" регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди та незалежно від того, чи оформлений він як додаток до договору чи ні.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки нормами законодавства, зокрема положеннями ст. 12 Закону України "Про третейські суди", не передбачено необхідності обов'язкового ознайомлення сторін третейської угоди зі змістом регламенту третейського суду, не встановлено вимог щодо включення регламенту третейського суду до тексту третейської угоди (або оформлення як додатку до договору), а тому відповідні посилання апелянта як на підставу визнання недійсним пункту 12.7.1. договору про відкриття кредитної лінії № 58/14/КЛ-КБ від 06.11.2014 року є безпідставними.

З оскаржуваного третейського застереження вбачається, що розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід'ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомились.

Крім того, позивач не був позбавлений можливості ознайомитись зі змістом регламенту відповідного третейського суду як до моменту укладення договору, так і після його укладення. Матеріали справи не свідчать про те, що позивачу чинились перешкоди в ознайомленні з Регламентом третейського суду, а тому вказані посилання апелянта є безпідставними та необґрунтованими.

Окрім того, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що зміст третейського застереження, викладеного в пункті 12.7.1. договору про відкриття кредитної лінії № 58/14/КЛ-КБ від 06.11.2014 року, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не визначено предмет спору, з якого сторони можуть звернутися з позовом до третейського суду.

Проте, колегія суддів вважає вищезазначені доводи апелянта безпідставними та необґрунтованими, з наступних підстав.

Як передбачено, ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Включення третейського застереження до тексту договору здійснюється для визначення умов вирішення спорів, які можуть виникнути при реалізації сторонами положень договору, що є загальноприйнятим в національній та світовій практиці застосування позасудових механізмів врегулювання спорів. При цьому, слід враховувати положення частини 1 статті 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", відповідно до якої арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникають або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-яким конкретними правовідносинами; арбітражна угода може бути викладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, зі змісту третейського застереження, встановленого пунктом 12.7.1. договору про відкриття кредитної лінії № 58/14/КЛ-КБ від 06.11.2014 року вбачається, що сторони вже на стадії укладання господарського договору, включили до договору умову про розгляд спору в третейському суді (третейське застереження), який (спір) може виникнути в подальшому під час дії договору, обравши спосіб захисту, що передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України.

Крім того, матеріали справи свідчать, що кредитний договір підписаний обома сторонами без розбіжностей і зауважень; при укладанні третейської угоди сторонами додержано правил, передбачених положеннями статті 12 Закону України "Про третейські суди"; спірне третейське застереження, викладене у пункті 12.7.1. кредитного договору, за формою і змістом закону не суперечить, інші підстави для визнання його недійсним також відсутні.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 14.04.2016 року у справі № 910/4255/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 року у справі № 910/4255/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 року у справі № 910/4255/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/4255/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко