ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року Справа № 909/1190/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Є. Борденюк, Д. Кривди, К. Круглікової,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуІвано-Франківської міської ради
на постановувід 04.05.2016
Львівського апеляційного господарського суду
у справі№ 909/1190/15
за позовомІвано-Франківської міської ради
доВиконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківської єпархії Української православної церкви
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Фонд комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська
провизнання договору оренди нежитлових приміщень недійсним
у судове засідання представники сторін не з'явились
заслухавши суддю-доповідача - Є. Борденюк та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківська міська рада звернулася до господарського суду з позовною заявою про визнання договору оренди нежитлових приміщень № ДО-2971 від 20.12.2006, укладеного між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківською єпархією Української православної церкви, недійсним.

Позов заявлений з посиланням на наступне:

при укладенні договору не додержані вимоги щодо форми необхідної для чинності правочину, оскільки не проведено нотаріального посвідчення спірного договору оренди і такий договір відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України є нікчемним, а також не здійснена державна реєстрація.

максимальний термін, на який може укладатись договір оренди з дозволу виконавчого комітету міської ради, не повинен перевищувати 3 роки, таким чином, виконавчий комітет уклав спірний договір оренди з перевищенням повноважень;

орендоване майно є колишнім приміщенням дитячого садка і відповідно до ч.5 ст.16 Закону України "Про дошкільну освіту" вивільненні приміщення ліквідованих державних та комунальних дошкільних навчальних закладів використовуються виключно для роботи з дітьми.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2015 залучений до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Фонд комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 15.12.2015 (суддя В. Калашник) у позові відмовлено.

Судове рішення мотивоване наступним.

20.12.2006 укладений договір оренди нежитлових приміщень №ДО-2971 (далі - Договір) між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради (орендодавцем) та Івано-Франківською єпархією Української православної церкви.

Договір укладений на підставі рішення міськвиконкому від 20.12.2006 за №534 (п.2.3 Договору) для використання під молитовний будинок і канцелярію єпархіального управління (п.1.3 Договору).

Згідно п.1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення, розташовані на першому поверсі в будівлях за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 6 площею 19,1 кв.м. та вул. Чорновола, 6 б, площею 283,0 кв.м., які перебувають на балансі житлово-експлуатаційної організації №4.

Пунктом 6.1 Договору оренди передбачено, що цей договір вступає в дію з моменту його реєстрації та діє до початку будівництва нового будинку, який буде будуватись за адресою: вул. Чорновола, 6 та Чорновола, 6б.

Таким чином Договір укладений на невизначений термін.

Передання вказаних приміщень відбулось за актами приймання передачі від 20.12.2006.

22.02.2007 та 28.05.2008 укладені угоди №УО-2971-1 та №УО-2971-2 про внесення змін до Договору щодо розмірів орендної плати.

Доводи позивача про те, що недотримання сторонами форми правочину є підставою для визнання недійсним Договору є безпідставними, оскільки частина 1 ст. 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недотримання сторонами форми правочину не визначається підставою визнання правочину недійсним.

Крім того, частиною другою статті 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися стосовно усіх істотних умов договору і це підтверджується письмовими доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Право або оспорюваний інтерес позивача, за захистом якого він звернувся, не порушені, а тому у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності слід відмовити.

Позивач звернувся з позовом про визнання Договору недійсним.

Такий спосіб захисту цивільного права передбачений ст. 16 ЦК України.

Проте, враховуючи вказане вище, заявляючи вказану позовну вимогу, позивач невірно визначив спосіб захисту свого порушеного права, а тому не має правових підстав для її задоволення.

Фонд комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська вказав, що Фонд звертався до Івано-Франківської єпархії Української православної церкви з пропозицією про внесення змін до договору в частині встановлення конкретного строку дії Договору.

Однак, відповідач залишив цю пропозицію без належного реагування.

З посиланням на вказане вище, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у позові.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.05.2016 (колегія суддів: О. Дубник, О. Матущак, О. Скрипчук) рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.12.2015 залишене без зміни.

Постанова мотивована наступним.

Повноваження Виконкому Івано-Франківської міської ради, як орендодавця, що визначено у самому договорі, визначено ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування" та п.5.2 "Положення про оренду об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська" затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 07.06.2005 (далі - Положення).

Пунктом 5.1 Положення визначено, що у випадку, коли предметом договору оренди є будівля або інша капітальна споруда (їх окрема частина) і такий договір укладається строком на один рік і більше, то даний договір оренди підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Крім того, договір оренди реєструється також у Фонді комунальної власності. Договори оренди будівель або інших капітальних споруд (їх окремих частин), які укладаються на строк до одного року, нотаріальному посвідченню та державній реєстрації не підлягають. Такі договори оренди реєструються тільки у Фонді комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківськ. Сторони не заперечують його реєстрацію у фонді комунальної власності міської ради.

Відповідно до п.5.4.2 Положення мінімальний термін, на який може укладатися договір оренди конкретного об'єкта оренди, визначається за погодженням сторін. Максимальний термін, на який може укладатися договір оренди з дозволу виконавчого комітету міської ради, не повинен перевищувати 3 років. Дозвіл на збільшення терміну оренди, що перевищує 3 роки, може надати тільки сесія міської ради.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Приписи частини другої статті 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягали і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України (у редакції, чинній до 01.01.2013) пов'язувався з державною реєстрацією; відповідні правочини не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Водночас, визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним (абзаци 4,5,6 п.2.6).

Згідно з ч.1. ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (ч.3 ст.640 ЦК України, в редакції до 01.01.2013).

Відповідно до вимог ст. ст. 793, 794 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договору договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше одного року, підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.252 ЦК України).

Згідно ч.1. ст.12 Закону 98/96-ВР договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Оспорений Договір є укладеним на невизначений термін.

Жодна із сторін при укладенні договору не знала, і не могла знати наперед через скільки часу розпочнеться будівництво нового будинку за адресами вул. Чорновола, 6 та Чорновола, 6б і, відповідно, чи строк дії договору перевищить рік чи ні, а, відтак, твердження позивача про недодержання в момент укладення спірного договору його форми є безпідставними.

З тих же підстав, необґрунтованими є доводи про те, що Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вийшов за межі свої компетенції, визначеної Положенням, оскільки останній є належним орендодавцем.

Водночас, матеріали справи не містять доказів належності об'єкта оренди як дошкільного закладу на момент здачі в оренду.

З посиланням на вказане, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у позові.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, позивач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права, просить рішення та постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Колегія суддів Вищого господарського суду України підтримує висновок місцевого господарського суду про те, що недотримання сторонами обов'язку щодо нотаріального посвідчення не є підставою для визнання його недійсним, зокрема, з огляду на положення ч. 2 ст. 220 ЦК України, відповідно до якої якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Водночас, і відсутність державної реєстрації Договору не визначається законом підставою для визнання відповідного договору недійсним.

Також позивачем не доведений факт порушення Закону України "Про дошкільну освіту", зокрема ч. 5 ст. 16, оскільки не надано доказів належності об'єкта оренди до дошкільних навчальних закладів, про що зазначено у постанові суду апеляційної інстанції.

У силу положень ст. 1117 ГПК України (межі перегляду у касаційній інстанції) встановлення факту належності об'єкта оренди до дошкільних навчальних закладів виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Разом з тим, щодо терміну, на який укладений Договір, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 530 зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Визначена п. 6.1 Договору подія - початок будівництва нового будинку, за адресою: вул. Чорновола, 6 та Чорновола, 6б, не є такою, що має неминуче настати.

Водночас, згідно з п.5.4.2 Положення дозвіл виконавчого комітету міської ради на оренду комунального майна не повинен перевищувати 3 роки.

Договір укладений на підставі дозволу виконкому міської ради.

Враховуючи вказане, Договір слід оцінювати таким, що укладений до початку будівництва відповідного нового будинку, але не більше ніж на максимальний термін, на який Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради уповноважений надавати відповідний дозвіл.

За таких обставин, незалежно від мотивів судів попередніх інстанцій щодо терміну дії Договору, останні слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.05.2016 у справі № 909/1190/15 залишити без зміни.

Судді: Є. Борденюк

Д. Кривда

К. Круглікова