РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016Справа №910/10571/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Дорченко О.О.

розглянувши справу № 910/10571/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг»;

про зобовязання вчинити дії.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 3654 від 18.05.2016р.;

ОСОБА_2, довіреність № 3643 від 18.05.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність б/н від 04.01.2016р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулося публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» (надалі - відповідач) про зобовязання вчинити дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за договором поставки № Л/НХ-152943/НЮ від 22.12.2015р. відповідачем було поставлено товар неналежної якості, у звязку з чим позивач просить суд зобовязати відповідача його замінити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2016р. порушено провадження у справі № 910/10571/16 та призначено її розгляд на 07.07.2016р.

05.07.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

07.07.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано частково документи на вимогу ухвали суду. Також, від представника позивача надійшло клопотання про призначення у справі судової товарознавчої експертизи.

У судовому засіданні 07.07.2016р. було оголошено перерву до 14.07.2016р.

14.07.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про залучення товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Преобразователь-комплекс» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Присутній у судовому засіданні 14.07.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, зазначаючи, що позивачем не надано доказів того, що дата випуску 27.04.201р., яка вказана всередині шаф на обладнанні є датою виготовлення саме поставленого обладнання.

Розглянувши подане представником позивача клопотання про призначення у справі товарознавчої експертизи, судом відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, в звязку з його необґрунтованістю.

Також, суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про залучення товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Преобразователь-комплекс» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки останнім не надано суду доказів, що рішення у даній справі може вплинути на права та обовязки ТОВ «НВП «Преобразователь-комплекс».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи та матеріали, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2015р. між позивачем (за договором покупець) та відповідачем (за договором постачальник) було укладено договір поставки №Л/НХ-152943/НЮ (далі договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобовязується у 2015 році поставити покупцеві товар, зазначений в Специфікації № 1 (Додаток № 1 до договору), а покупець прийняти і оплатити такий товар.

Умовами п.1.2 договору встановлено найменування (номенклатура, асортимент) товару, а саме: елементи баластні до розрядних ламп або трубок; перетворювачі статичні; дроселі та котушки індуктивності; інші (перетворювачі комплектні тиристорні інверторні), код ДК 016:2010-27.11.5).

Відповідно до п.3.1 договору, ціна товару визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України гривні. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації № 1 (Додаток № 1). Ціна за одиницю товару визначається у Специфікації № 1 (Додаток № 1).

Сума цього договору на момент його підписання становить 4 725 000,00 грн. з ПДВ (п.3.2 договору). За умовами п.3.3 договору, його сума може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Так, сторонами було підписано Специфікацію № 1 до договору, за якою загальна вартість поставки склала 4 725 000,00 грн.

В подальшому, 24.12.2015р. сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору про зменшення ціни договору та викладено п.3.2 договору в новій редакції:

« 3.2. сума даного договору складає 4 400 000,00 грн. у тому числі ПДВ-20%».

У звязку з чим між сторонами було підписано нову редакцію Специфікації № 1 до договору, згідно з якою найменування товару є: перетворювач комплектний тиристорний інвертор ний КТИ5 за ціною 4 400 000,00 грн. в кількості 1 шт. (далі обладнання).

Як встановлено судом, згідно видаткової накладної № 1970-В/6200 від 28.12.2015р. відповідачем було передано позивачу вищевказане у специфікації обладнання. Згідно з актом № 1970-В/6200 приймання-передачі товару від 28.12.2015р. обладнання було передано відповідачем позивачу. Також факт передачі товару підтверджується товарно-транспортною накладною № Р37 від 26.12.2015р.та не заперечується сторонами.

Розділом 2 договору визначено параметри якості товару:

- підтвердженням якості товару з боку постачальника є сертифікат відповідності та паспорт (п.2.2. договору);

- гарантійний термін експлуатації: 18 місяців з дня введення в експлуатацію (п.2.3 договору);

- дата виготовлення товару: 2015 рік (п.2.4 договору);

- товар, що постачається, не перебував в експлуатації, терміни та умови його зберігання не порушені (п.2.5 договору);

- вхідний контроль товару проводиться кінцевим одержувачем відокремленим підрозділом залізниці, згідно з вимогами ГОСТ 24297-87 (п.2.6 договору);

- при виявленні невідповідності кількості або якості товару, виклик представника постачальника для складання двостороннього акту обовязковий (п.2.7 договору);

- якщо протягом гарантійного терміну експлуатації будуть виявлені дефекти товару або його якість не буде відповідати умовам договору, постачальник за свій рахунок усуває недоліки або змінює невідповідний товар на якісний в 20-ти денний термін з моменту складання відповідного акту (п.2.8 договору).

Згідно з п.7.4 договору, при постачанні неякісного товару, постачальник проводить заміну цього неякісного товару протягом 20-ти днів з моменту складання відповідного акту.

Спір виник в звязку з тим, що позивачем під час проведення вхідного контролю встановлено, що в середині шаф на обладнанні зазначена дата випуску 27.04.2011р., тоді як п.2.4 договору передбачено постачання товару 2015 року випуску. Також, обладнання не пройшло вхідний контроль відповідно п.2.6 договору.

Крім того, як зазначає позивач, відповідачем не надано комплект документації по експлуатації згідно ДСТУ ГОСТ 2.601 в порядку п.2.1 договору. Відтак, відповідач має замінити поставлений товар неналежної якості на товар належної якості, який відповідає умовам укладеного між сторонами договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 673 Цивільного кодексу України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

В п. 6.3.2. договору постачальник гарантував якість обладнання.

За умовами п. 2.2. договору, підтвердженням якості товару є сертифікат відповідності та паспорт.

Згідно з ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 675 Цивільного кодексу України, товар, який продавець передає або зобовязаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Відповідач зазначає, що позивачу було одночасно з обладнанням передано весь пакет документів, підтверджуючих якість обладнання, такі як сертифікат відповідності та паспорт, тобто комплект, що вбачається з акту № 1970-В/6200 приймання-передачі товару від 28.12.2015р.

Відповідно до ч. 2 ст. 675 Цивільного кодексу України, договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Згідно з п. 2.3. договору, гарантійний термін експлуатації обладнання становить 18 місяців з дня введення в експлуатацію.

Згідно з ч. 3 ст. 680 Цивільного кодексу України, якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право предявити вимогу у звязку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Умовами п.2.7 договору визначено, що при виявленні невідповідності кількості або якості товару, виклик представника постачальника для складання двостороннього акту обовязковий. Якщо протягом гарантійного терміну експлуатації будуть виявлені дефекти товару або його якість не буде відповідати умовам договору, постачальник за свій рахунок усуває недоліки або змінює невідповідний товар на якісний в 20-ти денний термін з моменту складання відповідного акту (п.2.8 договору).

В матеріалах справи наявна претензія за вих. № 52 від 20.01.2016р., в якій позивач зазначає, що при візуальному огляді ним виявлено невідповідність обладнання умовам договору та вказує на відсутність документів відповідності товару, оскільки передані відповідачем паспорт та сертифікат відповідності викликають сумнів достатності документу, який би мав виконувати роль сертифікату якості.

В матеріалах справи наявна відповідь на вказану претензію, а саме: лист за № 01/12-02 від 12.02.2016р., в якому відповідач вказує, що сертифікат відповідності було передано позивачу за актом приймання-передачі одночасно з обладнанням. Згідно сертифікату відповідності, наданого позивачу в день поставки, товар вироблений в 2015 році, що спростовує твердження позивача, що зазначена на шафі обладнання дата 27.04.2011р. є датою виготовлення обладнання.

Відповідно до ст. 708 Цивільного кодексу України, у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором:

1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення;

2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні;

3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни;

4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Відповідно до ч. 6 ст. 269 Господарського кодексу України, постачальник (виробник) зобовязаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Згідно зі ст. 709 Цивільного кодексу України, продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобовязані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків.

Позивач у поданих до суду документах посилається на неналежну якість товару, яка була виявлена шляхом візуального огляду шафи обладнання.

Натомість, в порушення п.2.7 договору, позивач не викликав представника постачальника для складання двостороннього акту, що є обовязковим. Двосторонній акт про встановлення дефектів, недоліків та неналежної якості поставленого відповідачем обладнання не складався.

Позивачем доказів протилежного до суду не надано. В матеріалах справи такий акт також відсутній.

Відповідно до ст. 679 Цивільного кодексу України, продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Позивач єдиною обставиною істотного недоліку поставленого відповідачем обладнання зазначає дату випуску, що зазначена всередині шаф на обладнанні 27.04.2011р., тоді як умовами договору передбачено 2015 рік випуску. При цьому, поставлене відповідачем обладнання позивачем не було введено в експлуатацію.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують неналежну якість обладнання, що було поставлено відповідачем.

Також, твердження позивача про отримання сертифікату відповідності та паспорту на обладнання сумнівної достатності, не підтверджує обставин, які б робили неможливим використання обладнання.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем належними засобами доказування не доведено факт поставки відповідачем обладнання, яке не відповідає якості та не доведено вини відповідача у неналежному виконанні взятих на себе зобовязань щодо якості цього обладнання.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обовязок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про заміну обладнання.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.07.2016р.

Суддя А.І. Привалов