ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р. Справа № 917/86/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 28.12.2015р. № 878,

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 17.06.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (вх.№1603,П/2) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.05.2016р. у справі №917/86/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", м. Київ,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Полтава,

про стягнення 10622539,15 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.05.2016р. у справі №917/86/16 (суддя Тимощенко О.М.) заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про надання розстрочки виконання рішення суду від 07.04.2016 року по справі № 917/86/16 задоволено. Розстрочено виконання рішення господарського суду Полтавської області від 07.04.2016 року по справі №917/86/16 зі сплати заборгованості в сумі 9976214,37 грн. за наступним графіком:

до 20 травня 2016 року 24000,01 грн.

до 20 червня 2016 року 20000 грн.

до 20 липня 2016 року 20000 грн.

до 20 серпня 2016 року 20000 грн.

до 20 вересня 2016 року 20000 грн.

до 20 жовтня 2016 року 1630369,06 грн.

до 20 листопада 2016 року 1630369,06 грн.

до 20 грудня 2016 року 1630369,06 грн.

до 20 січня 2016 року 10000 грн.

до 20 лютого 2017 року 10000 грн.

до 20 березня 2017 року 10000 грн.

до 20 квітня 2017 року 10000 грн.

до 20 травня 2017 року 10000 грн.

до 20 червня 2017 року 10000 грн.

до 20 липня 2017 року 10000 грн.

до 20 серпня 2017 року 10000 грн.

до 20 вересня 2017 року 10000 грн.

до 20 жовтня 2017 року 1630369,06 грн.

до 20 листопада 2017 року 1630369,06 грн.

до 20 грудня 2017 року 1630369,06 грн.

Задовольняючи заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про надання розстрочки виконання рішення суду від 07.04.2016 року по справі № 917/86/16, місцевий господарський суд, на підставі наданих відповідачем декларацій з податку на додану вартість та довідок з банківських установ про відсутність коштів на рахунках, та з урахуванням основного виду діяльності сторони, встановив неспроможність останнього виконати рішення суду разовим платежем з обєктивних причин та дійшов висновку про наявність виключних обставин, які є підставою для надання задоволення вказаної заяви.

Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.05.2016р. у справі № 917/86/16 про задоволення заяви ФОП ОСОБА_3 про розстрочення виконання рішення у справі.

В обґрунтування своєї позиції позивач з посиланням на вимоги ст. 121 Господарського процесуального кодексу України зазначає, що місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали не враховано майновий інтерес Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", яке є учасником ряду державних програм у сфері сільського господарства, зокрема, Меморандуму про взаєморозуміння щодо співпраці в реалізації пріоритетних проектів у галузі сільського господарства, підписаного 28.06.2012р. між Міністерством аграрної політики та продовольства України та Експортно-імпортним банком Китаю.

На думку апелянта, господарським судом Полтавської області не враховано, що кошти, які направлялися ФОП ОСОБА_3 як передплата, є кредитними коштами, наданими ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в рамках китайсько-українських домовленостей, у звязку з чим несвоєчасне повернення заборгованості ФОП ОСОБА_3 може мати негативні наслідки у формі несвоєчасного виконання позивачем своїх кредитних зобовязань.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2016р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу у справі, ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.05.2016р. залишити без змін (вх.№ 6807 від 06.07.2016р.).

На думку відповідача, місцевим господарським судом правомірно задоволено подану заяву, зважаючи на складне матеріальне становище відповідача у справі, що підтверджується, зокрема, податковими деклараціями з податку на додану вартість, відповідно до яких у боржника відсутня господарська діяльність станом на 2016 рік, та довідками з банківської установ про відсутність коштів на його розрахункових рахунках. Крім того, в обґрунтування можливості погашення в майбутньому наявної заборгованості відповідач посилається на договори про врегулювання погашення кредиторської заборгованості з власними боржниками, а також договір контрактації сільськогосподарської продукції, у відповідності до якого до кінця 2016 року отримає додаткові грошові кошти.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.05.2016р. у справі № 917/86/16 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_3 про розстрочення виконання рішення у справі.

Представник відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив суд ухвалу господарського суду Харківської області від 10.05.2016р. у справі №917/86/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом Полтавської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 07.04.2016 р. у справі № 917/86/16, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" було задоволено частково та стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 8980000,00 грн. попередньої оплати, 463217,49 грн. пені, 377037,49 грн. 7% штрафу, 155959,39 грн. судового збору, в частині стягнення 20000,00 грн. боргу припинено провадження у справі, в іншій частині позову відмовлено (матеріали оскарження ухвали, а. 3-6 ).

25.04.2016р. господарським судом Полтавської області на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 07.04.2016 р. у справі № 917/86/16 було видано відповідний наказ (матеріали оскарження ухвали, а. 7).

26.04.2016р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 до господарського суду Полтавської області подано заяву про розстрочку виконання рішення суду від 07.04.2016р. у справі №917/86/16 в сумі 9972214,36 грн. на 20 місяців згідно визначеного ним графіку (вх.№ 5267 від 26.04.2016р., матеріали оскарження ухвали, а. 8, 9).

В обґрунтування поданої заяви боржник (відповідач у справі) зазначив про перебування в скрутному матеріальному становищі, зокрема, на відсутність в першому кварталі 2016 року ведення господарської діяльності та отриманого доходу, в підтвердження чого надано суду податкові декларації з податку на додану вартість та довідки з банківських установ про відсутність коштів на розрахункових рахунках (матеріали оскарження ухвали, а. 12,13, 17-28).

Крім того, відповідач посилався на те, що він являється фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є оптова торгівля зерном, насінням і кормами для тварин, який носить сезонний характер та вимагає значних витрат, які в основному припадають на весняно - літній період, тому надходження коштів (прибутків), як правило, припадає на вересень - листопад.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, якою задоволено заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про надання розстрочки виконання рішення суду від 07.04.2016 року по справі №917/86/16, Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось з даною апеляційною скаргою до Харківського апеляційного господарського суду.

Згідно зі ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до частини першої статті 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

В пунктах 7.1.2, 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у рішенні від 20.07.2004р. у справі "Шмалько проти України" зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Виходячи із наведеного, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочення виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, в основу судового рішення про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення, а також суд має дотримуватись розумно встановленого строку відстрочки/розстрочення виконання судового рішення.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського просувального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Належністю доказів, відповідно, є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

В обґрунтування поданої заяви ФОП ОСОБА_3 посилається на тяжке фінансове становище, яке позбавляє можливості вчасного погашення заборгованості перед позивачем та може мати негативні наслідки для подальшої господарської діяльності.

З цього приводу колегія зазначає, що саме лише посилання відповідача на незадовільний фінансовий стан, який виник з наведених вище обставин, за змістом ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, не може вважатися обставиною, що може слугувати підставою для розстрочки виконання рішення.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вказаних вище обставин відповідачем надано податкові декларації з податку на додану вартість за перший квартал 2016 рік (матеріали оскарження ухвали, а. 17-28).

Відповідно до п. 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Судова колегія зазначає, що подані відповідачем податкові декларації з податку на додану вартість в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України не є належними доказами, на підставі яких можна зробити висновок про загальний фінансових стан господарської діяльності відповідача у справі, зокрема, прибутковість результатів його діяльності за попередні звітні періоди.

Разом з тим, сам боржник, посилаючись на основні види здійснюваної господарської діяльності - оптову торгівлю зерном, насінням і кормами для тварин (а. 14,15), який носить сезонний характер, зазначає про отримання основного прибутку у вересні-листопаді місяцях, отже стан отриманих боржником в січні-березні місяці 2016 року доходів не може характеризувати наявність збитковості господарської діяльності боржника.

Крім того, ФОП ОСОБА_3 на підтвердження скрутного матеріального становища до місцевого господарського суду надано довідку АТ "ПроКредитБанк" від 26.04.2016р. за вих.№ 46-2/16/153, а також довідку ПАТ "Банк "Український капітал" від 26.04.2016р. вих.№19/9/34-72 про відсутність грошових коштів на розрахунковий рахунках клієнта (матеріали оскарження ухвали, а. 12,13)

Проте, як встановлено судовою колегією, матеріали справи не містять відомостей щодо наявності у боржника готівкових коштів, а також всіх відкритих рахунків боржника у банківських установах, у звязку з чим посилання на вищезазначені документи також не є достатніми доказами на підтвердження відповідних обставин.

Матеріали справи також містять договір про реструктуризацію заборгованості від 18.12.2016р., укладений між ФОП ОСОБА_3 (іменований "товариство") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ромашківське" (іменоване "боржник"), відповідно до якого товариство надає боржникові розстрочку у погашенні заборгованості зі сплати 1295600,00 грн., що утворилася станом на дату підписання цього договору на термін з 18 грудня 2016р. до 18 лютого 2017 року (а.с. 29).

Разом з тим, судова колегія, зважаючи на дату укладення вказаного договору (18.12.2016р.), яка на момент винесення оскаржуваної ухвали суду ще на настала, дійшла висновку про необґрунтованість посилань заявника при доведенні можливості погашення заборгованості на підставі договору, яким набере чинності лише в майбутньому.

При цьому, саме лише надання договорів про реструктуризацію заборгованості від 01.01.2016р. та від 01.04.2016р., як підстави сплати наявної заборгованості у визначений графіком погашення боргу строк, не є достатніми доказами на підтвердження зазначених обставин, оскільки подані документи не містяться відомостей щодо стану проведення за ними розрахунків на час подання заяви про розстрочку виконання судового рішення, що позбавляє можливості встановити розмір грошових коштів, які будуть отримані відповідачем в майбутньому, а також строк їх надходження, яким не буде порушено право стягувача на вчасне отримання належного до сплати розміру коштів.

Окремо судова колегія зазначає, що довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Як встановлено судом апеляційної інстанції основана суму заборгованості за договором поставки від 13.10.2014р. складає перерахована позивачем попередня оплата (8980000,00 грн.).

При цьому, місцевим господарським судом при задоволенні заяви про розстрочку виконання судового рішення не враховано матеріальний інтерес позивача щодо вчасного отримання власних грошових коштів, які неправомірно утримуються відповідачем у справі, можливість настання негативних наслідків для стягувача у формі майнових втрат у разі остаточного погашення відповідачем заборгованості лише в грудні 2017 року, що свідчить про недотримання балансу інтересів обох сторін при винесенні судом оскаржуваної ухвали.

Вказані обставини також не спростовуються наданими відповідачем платіжними дорученнями від 20.05.2016р. № 3930 на суму 24000,01 грн. та від 15.06.2016р. № 3933 на суму 20000,00 грн. щодо проведення часткової оплати заборгованості згідно визначеного місцевим господарським судом графіку.

Господарський суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що особа, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, тобто тягар доказування покладається саме на особу, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до статей 32, 33 Господарського кодексу України.

Однак, заявником (відповідачем) не надано жодних доказів на підтвердження вказаних доводів та наявності виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Так, заявник не надав достатніх документальних доказів у підтвердження обставин, на які він посилається в обґрунтування поданої заяви, крім того не подано доказів про неможливість виконання рішення суду, документальних доказів відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення та документальних доказів наявної загрози банкрутства підприємства.

Таким чином, розглянувши заяву відповідача, дослідивши надані докази, врахувавши доводи боржника та заперечення стягувача, а також, врахувавши можливі негативні наслідки для боржника при виконання рішення у встановлений строк та стягувача при затримці виконання рішення, врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, суд дійшов висновку, що заявником не доведено наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розстрочення виконання рішення господарського суду Полтавської області від 07.04.2016р. у справі №917/86/16.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. N 6 "Про судове рішення" визначено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За наведених вище підстав, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Полтавської області від 10.05.2016р. у справі №917/86/16 скасуванню.

Судові витрати у відповідності до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 4 ч.1 ст. 104, ст.105, ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.05.2016р. у справі №917/86/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про надання розстрочки виконання рішення господарського суду Полтавської області від 07.04.2016р. у справі № 917/86/16 (вх.№ 5267 від 26.04.2016р.) відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (36030, вул. Громадська, 2, м. Полтава, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"(01033, вул. Саксаганського, 1, м. Київ, ) 1378,00 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний судовий наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 11.07.2016р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов