ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" липня 2016 р.Справа № 916/1230/16

за позовом Приватного підприємства „Ремерцентр

до відповідача ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України в Одеській області

про стягнення 8 626 233,43 грн.

Суддя Смелянець Г.Є.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю б/н від 25.02.2016р.

від відповідача: не зявився

від третьої особи: не зявився

Суть спору: ПП „Ремерцентр звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації 8 626 233,43грн., з яких 1 708 819,41грн. - 3% річних та 6 917 414,02грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням господарського суду м. Києва від 01.12.2014 року у справі №910/19328/14 присуджено до стягнення з ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації на користь Приватного підприємства „Ремерцентр 119 486 414,86 грн. вартості виконаних підрядних робіт, 19 715 258,44грн. інфляційних втрат та 10 007 396,45 грн. 3% річних. Проте, як стверджує позивач, відповідне рішення до теперішнього часу не виконане, а тому позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 6 917 414,02грн. та 3% річних у розмірі 1 708 819,41грн., на загальну суму 8 626 2333,43грн.

23.05.2016р. за вх.№2-2719/16 господарський суд одержав заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, згідно з якою позивач просить суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації в сумі 8 755 626,93грн., що знаходяться на рахунках: 6335 в Держказначейській службі України, м. Київ, МФО 820172; 6335 в Держказначейській службі України, м. Київ, МФО 820172; 6335 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011; 6335 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011; 6335 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011; 6335 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011; 6335 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011; 6335 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011; 6335 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011; 6335 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011; 6335 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011; 5944 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011; 6335 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011; 6335 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011; 489 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011; 5944 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011.

При цьому, в обґрунтування своєї заяви позивач посилається на значну тривалість невиконання відповідачем рішення господарського суду м. Києва від 01.12.2014р. у справі №910/19328/14, яким встановлена заборгованість ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації перед ПП „Ремерцентр за договором підряду №26 від 26.07.2010р. в сумі 119 486 414,86грн., а також на те, що невжиття таких заходів може утруднити, або зробити неможливим його виконання.

У судовому засіданні 11.07.2016р. представник позивача підтримав заяву про вжиття заходів до забезпечення позову та просив суд її задовольнити, з підстав, викладених у заяві.

Також позивач надав до суду клопотання про залучення доказів від 23.05.2016р. за вх.№12762/16, від 17.06.2016р. за вх.№15390/16, від 30.06.2016р. за вх.№16150/16.

Під час розгляду справи суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про що 23.05.2016р. виніс відповідну ухвалу.

Третьою особою надані до суду письмові пояснення від 13.06.2016р. за вх.№14785/16, в яких наведені обставини виконання судового рішення господарського суду м. Києва від 01.12.2014р. у справі №910/19328/14, яким встановлена заборгованість відповідача за договором підряду №26 від 26.07.2010р. в сумі 119 486 414,86 грн., а також посилання на оглядовий лист ВГСУ від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 „Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, згідно з яким наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Також третьою особою надане до суду клопотання від 29.06.2016р. за вх.№15994/16 про залучення до матеріалів справи витребуваних доказів, яке задоволено господарським судом.

Відповідач у судові засідання не зявився, відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову до суду не надав. При цьому, ухвала суду про порушення провадження у справі від 13.06.2016р., яка надіслана відповідачу на адресу, що зазначена у позові та у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернута до суду підприємством звязку з посиланням на закінчення терміну зберігання. Ухвала суду про залучення третьої особи та відкладення розгляду справи від 23.05.2016р. та ухвали суду про відкладення розгляду справи від 13.06.2016р. та від 29.06.2016р., які надіслані відповідачу на адресу, що зазначена у позові та у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернуті до суду підприємством звязку з посиланням на не проживання відповідача за зазначеною адресою. Тому, із врахуванням розяснень, що містяться у пп.3.9.1. п.3.9. постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, господарський суд визнав за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача у судових засіданнях та в силу вимог ст.75 ГПК України за наявними у справі документами.

На підставі ст.85 ГПК України у судовому засіданні 11.07.2016р. за участю представника позивача оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справ, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, суд встановив:

26.07.2010р. між ПП „Ремерцентр (генпідрядник/позивач) та ОСОБА_2 управлінням капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації (Замовник) укладений договір підряду №26, згідно з яким Замовник доручає, а Генпідрядник забезпечує виконання будівельно-монтажних робіт з будівництва, згідно проектної документації та умов Договору по обєкту „Проведення першочергових робіт з будівництва системи відводу стічних вод від станції біологічної очистки „Північна в м. Одесі на обєкті „Глибоководний випуск.

В подальшому ОСОБА_2 управління капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації перейменовано у ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації.

При цьому, обставини щодо перейменування встановлені у рішенні господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. по справі №910/19328/14 за позовом „ПП „Ремерцентр до ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України за участю прокуратури м. Києва про стягнення 218 543 096,22 грн.

Більш того, вказаним рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. по справі №910/19328/14 встановлені обставини щодо наявності боргу ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації в сумі 119 486 414,86грн., який виник внаслідок несплати в повному обсязі виконаних ПП „Ремерцентр робіт за договором підряду №26 від 26.07.2010р., та з ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації на користь ПП „Ремерцентр стягнуто вартість виконаних підрядних робіт у розмірі 119 486 414,86грн., індекс інфляції в розмірі 19 715 258,44 грн., 3% річних в розмірі 10 007 396,45грн. та 48 676,96грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015р. рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. по справі №910/19328/14 залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду від 08.06.2015р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015р. залишено без змін.

30.06.2015р. на виконання рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2014р., яке залишено без змін Постановою Вищого господарського суду України від 08.06.2015р. та яке набрало законної сили 08.06.2015р. виданий відповідний наказ.

30.11.2015р. за вх.№8-9575 ОСОБА_2 управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області одержано заяву ПП „Ремерцентр про примусове виконання судового рішення, а саме наказу господарського суду міста Києва від 30.06.2015р. по справі №910/19328/14.

ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України в Одеській області від 02.12.2015р. №10-08/960-8272 на виконання вимог п.29 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ від 03.08.2011р. №845 ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації зобовязано в триденний термін визначити код економічної класифікації, код програмної класифікації видатків та фонд бюджету, за яким повинно здійснюватися безспірне стягнення.

ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації від 02.12.2015р. №6-1032 на адресу ОСОБА_4 управління державної казначейської служби України в Одеській області надіслана копія заяви про розяснення рішення господарського суду Одеської області від 10.12.2014р. по справі №910/19328/14 з відміткою про її направлення поштовим звязком до господарського суду м. Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.01.2016р. у справі №910/19328/14 у задоволенні заяви про розяснення рішення відмовлено.

ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України в Одеській області від 05.02.2016р. №10-08/49-946 „Про надходження документів щодо безспірного стягнення на виконання вимог п.29 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ від 03.08.2011р. №845 ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації зобовязано в триденний термін визначити код економічної класифікації, код програмної класифікації видатків та фонд бюджету, за яким повинно здійснюватися безспірне стягнення.

ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України в Одеській області від 11.02.2016р. №10-08/54-1095 „Про надходження документів щодо безспірного стягнення ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації вдруге повідомлено про необхідність визначення коду економічної класифікації, коду програмної класифікації видатків та фонду бюджету, за яким повинно здійснюватися безспірне стягнення.

Окрім того, рішенням господарського суду міста Києва від 18.11.2015р. по справі №910/21162/15 частково задоволено позов ПП „Ремерцентр та з ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації на користь ПП „Ремерцентр стягнуто 3% річних в сумі 3 368 534,82 грн., інфляційні втрати в сумі 47 663 380,82грн. за період з 11.12.2014р. по 18.11.2015р., що нараховані ПП „Ремерцентр внаслідок невиконання ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. у справі №910/19328/14 про стягнення боргу в сумі 149 209 069,75 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р. рішення господарського суду м. Києва від 18.11.2015р. по справі №910/21162/15 залишено без змін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних мотивів:

Як вище встановлено господарським судом, предметом позову ПП „Ремерцентр у даній справі є стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1 708 819,41 грн. за період 19.11.2015р. по 10.05.2016р. та інфляційних втрат в сумі 6 917 414,02 грн. за період грудень 2015р. по червень 2016р., з підстав несплати відповідачем боргу в сумі 119 486 414,86 грн., який стягнуто на користь ПП „Ремерцентр рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. по справі №910/19328/14, яке у встановленому законом порядку набрало законної сили.

У ч.5 ст.124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч.ч.1-3 Закону України „Про судоустрій і статус суддів судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У п.2.6. постанови пленуму ВГСУ „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011р. №18 встановлено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Так, у вказаному рішенні господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. по справі №910/19328/14 встановлені обставини, які в силу вимог ч.3 ст.35 ГПК України, не потребують доказування, зокрема обставини щодо наявності боргу ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації в сумі 119 486 414,86грн., який виник внаслідок несплати в повному обсязі виконаних ПП „Ремерцентр робіт за договором підряду №26 від 26.07.2010р.

Відповідно до ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

У ч.1 ст.174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 193 Господарського кодексу України, норми якої кореспондуються з нормами ст.ст.525,526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч.1 ст.202 ГК України господарське зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Між тим, як вище встановлено господарським судом, рішення суду, яким встановлено зобовязання відповідача по сплаті позивачу боргу в сумі 119 486 414,86грн. станом на 11.07.2016р. не виконано.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розясненнями, що містяться у п.7.1. постанови пленуму ВГСУ „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 12.12.2013р. №14 за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

У п.9 Оглядового листа ВГСУ від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 „Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань також встановлено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.11.2012 № 5011-32/5219-2012). Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 № 10/25, від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 14.11.2011 № 12/207, від 23.01.2012 № 37/64.

У п.п.3.1.,3.2. постанови пленуму ВГСУ „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 12.12.2013р. №14 містяться розяснення, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України „Про індексацію грошових доходів населення індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України „Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Детальний розрахунок суми інфляційних втрат, який на вимогу суду здійснений позивачем, та згідно з яким розмір нарахованих відповідачу інфляційних за період грудень 2015р. по червень 2016р. становить 6 917 414,02грн., перевірений господарським судом та встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Також відповідає обставинам справи щодо прострочення відповідача розрахунок 3% річних, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір нарахованих відповідачу 3% річних з 19.11.2015р. по 10.05.2016р. становить 1 708 819,41грн.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог, а отже, і їх задоволення.

У задоволенні заяви ПП „Ремерцентр про вжиття заходів до забезпечення позову відмовлено господарським судом, з наступних мотивів:

Відповідно до ст.66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. У ч.1 ст.67 ГПК України встановлено, що одним із заходів до забезпечення позову є накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

Згідно з розясненнями, що містяться у постанові пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову від 26.12.2011р. №16 умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Між тим, позивач не надав до суду доказів, в підтвердження того, що на момент прийняття рішення грошові суми, які містяться на рахунках відповідача, перелічених позивачем у заяві, можуть зникнути або зменшитися за кількістю.

Більш того, рахунки відповідача, які перелічені позивачем у заяві про вжиття заходів до забезпечення позову, відкриті у Держказначейській службі України та ГУ ДКСУ в Одеській області ,а у п.1.2. Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого Мінфіном України від 22.06.2012р. №758 та зареєстрованого в Мінюсті України 18.07.2012р. за №1206/21518 встановлено, що бюджетні рахунки для операцій з бюджетними коштами - рахунки для здійснення операцій з бюджетними асигнуваннями, передбаченими на виконання відповідних програм і заходів у державному та місцевих бюджетах, які відкриваються розпорядникам бюджетних коштів та одержувачам бюджетних коштів, відокремленим структурним підрозділам розпорядників бюджетних коштів. Бюджетні рахунки для операцій з бюджетними коштами поділяються на особові рахунки, які відкриваються розпорядникам коштів місцевих бюджетів, реєстраційні рахунки розпорядників бюджетних коштів, спеціальні реєстраційні рахунки розпорядників бюджетних коштів, рахунки одержувачів бюджетних коштів, рахунки для обліку операцій по загальнодержавних витратах, рахунки для обліку операцій з міжбюджетними трансфертами.

Особові рахунки - рахунки, які відкриваються розпорядникам коштів місцевих бюджетів за відповідними кодами бюджетної класифікації видатків та кредитування бюджету для обліку руху коштів, виділених із загального та/або спеціального фондів місцевих бюджетів для розподілу між розпорядниками та одержувачами коштів місцевих бюджетів, а також відокремленими структурними підрозділами розпорядників коштів місцевих бюджетів.

Реєстраційні рахунки розпорядників бюджетних коштів - рахунки, які відкриваються розпорядникам бюджетних коштів, відокремленим структурним підрозділам розпорядників бюджетних коштів за відповідними кодами бюджетної класифікації видатків та кредитування бюджету для обліку операцій з виконання загального фонду кошторисів.

Спеціальні реєстраційні рахунки розпорядників бюджетних коштів - рахунки, які відкриваються розпорядникам бюджетних коштів, відокремленим структурним підрозділам розпорядників бюджетних коштів за відповідними кодами бюджетної класифікації видатків та кредитування бюджету для обліку операцій з виконання спеціального фонду кошторисів.

Рахунки одержувачів бюджетних коштів - рахунки, які відкриваються одержувачам бюджетних коштів за відповідними кодами бюджетної класифікації видатків та кредитування бюджету загального та/або спеціального фондів для обліку операцій з виконання плану використання бюджетних коштів.

Рахунки для обліку операцій по загальнодержавних витратах - рахунки, які відкриваються розпорядникам бюджетних коштів для здійснення загальнодержавних витрат.

Рахунки для обліку операцій з міжбюджетними трансфертами - рахунки, які відкриваються розпорядникам коштів місцевих бюджетів для обліку руху коштів загального та/або спеціального фондів місцевих бюджетів за міжбюджетними трансфертами.

Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

У ст.46 Бюджетного кодексу України встановлено, що стадіями виконання бюджету за видатками та кредитуванням є: 1) встановлення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів на основі та в межах затвердженого розпису бюджету; 2) затвердження кошторисів, паспортів бюджетних програм (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), а також порядків використання бюджетних коштів;3) взяття бюджетних зобов'язань; 4) отримання товарів, робіт і послуг; 5) здійснення платежів відповідно до взятих бюджетних зобов'язань; 6) використання товарів, робіт і послуг для виконання заходів бюджетних програм; 7) повернення кредитів до бюджету (щодо кредитування бюджету).

Таким чином, грошові кошти, які містяться на перелічених позивачем у заяві про вжиття заходів до забезпечення позову рахунках, мають своє цільове призначення, відповідні коди бюджетної та програмної класифікації, а тому накладення арешту на ці грошові кошти жодним чином не забезпечить виконання рішення суду по цій справі, з огляду також на вимоги виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, які встановлені у відповідному Порядку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845 (у редакції постанови КМУ від 30.01.2013р. №45), вимоги Закону України „Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05.06.2012р. №4901-VI, вимоги щодо погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, які встановлені у відповідному Порядку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014р. №440.

На підставі ст.44,49 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного підприємства „Ремерцентр задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ідентифікаційний код 33656763) на користь Приватного підприємства „Ремерцентр (65026, м. Одеса, вул. Пастера, 64, ідентифікаційний код 30766702) інфляційні втрати в сумі 6 917 414 (шість мільйонів девятсот сімнадцять тисяч чотириста чотирнадцять) грн. 02коп., 3% річних в сумі 1 708 819(один мільйон сімсот вісім тисяч вісімсот девятнадцять) грн. 41коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 129 393 (сто двадцять девять тисяч триста девяносто три)грн. 50коп.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 14 липня 2016 р.

Суддя Г.Є. Смелянець