РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016Справа №910/6704/16

За позовом публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Газові автомобільні заправки"

про врегулювання розбіжностей при укладенні договору

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача - Купрієнко В.І. за дов. № б/н від 29.12.15 р.

від відповідача - Слєсь Р.В. - директор ТОВ "Газові автомобільні заправки"; Шеїна Н.О. - за дов. № б/н від 10.12.15 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до товариства з обмеженою відповідальністю "Газові автомобільні заправки" про врегулювання розбіжностей при укладенні договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 р. порушено провадження у справі № 910/6704/16.

28.04.2016 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, згідно якої позивач просив суд ухвалити рішення про укладення Договору транспортування природного газу №CHR/2016/0661/ від 24.02.2016 в редакції позивача, виклавши пункти 8.1., 8.2 та додатки №1, №3 до договору в редакції позивача у відповідності до умов Договору транспортування природного газу № CHR /2016/0661/ від 24.02.2016.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

За таких підстав заява позивача про зміну предмету позову прийнята Господарським судом міста Києва до розгляду.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що після розгляду отриманого проекту договору № CHR /2016/0661/ від 24.02.2016, направленого позивачем, ним були підготовлені заперечення (пропозиції) щодо умов пунктів 8.1 та 8.2 договору, викладені в протоколі розбіжностей від 24.02.2016р. до договору, та Додатки №1 та №2 були конкретизовані та викладені у новій редакцій та листом №01-2016-16/03-2 від 16.03.2016р. направлені на адресу позивача. Відповідач вказує, що позивачем вказаний лист отримано 18.03.2016 року, в зв'язку з чим позивачем пропущено 20-денний строк, протягом якого позивач мав би передати до суду на вирішення розбіжності, що залишилися не врегульованими сторонами. Також відповідач зазначає, що позивач не є монополістом, на якого покладається обов'язок передати відповідний спір на вирішення суду в разі отримання ним договору з протоколом розбіжностей, відповідачем згоди на передання на судовий розгляд розбіжностей, що залишилися неврегульованими надано не було.

Позивачем подано заперечення на відзив, в яких позивач вказує, що розпорядженням Антимонопольного комітету України №874-р від 28.11.2012 року позивача віднесено до переліку суб'єктів природних монополій. Також позивач зазначає, що протокол розбіжностей, в редакції відповідача, суперечить умовам Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП.

В судових засіданнях 07.06.2016 року, 21.06.2016 року оголошувалися перерви.

У судовому засіданні 23.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було отримано від позивача для укладення Договір транспортування природного газу №CHR/2016/0661/ від 24.02.2016 року (далі - Договір).

Поясненнями сторін підтверджується, що на адресу позивача в особі його структурного підрозділу - Чернігівського лінійного управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз», який діє від імені позивача на підставі довіреності від 14.01.2016р. №38 та уповноважений укладати договори на транспортування природного газу, надійшов оригінал договору транспортування природного газу №CHR/2016/0661/ від 24.02.2016 року, направлений позивачем, з протоколом розбіжностей від 24.02.2016р. та Додатки №1 та №2 у новій редакцій відповідача.

Відповідно до Протоколу розбіжностей до Договору відповідача пункт 8.1. має бути викладено в наступній редакції: «Величина договірної потужності Замовника визначається згідно з величиною потужностей, визначених у додатку 1 до цього Договору.» та п.8.2. Договору - викласти в наступній редакції: «Величина договірної потужності на 2016-2017 газовий рік становить 155 м3/год або 3 722 м3/добу».

Позивач з редакцією вказаних пунктів та Додатків №1 та №2 не погодився в зв'язку з чим, виступаючи суб'єктом природних монополій, у відповідності до п.7 ст.188 ГК України передав невирішені розбіжності між сторонами на розгляд суду.

Пункт 3 статті 179 Господарського кодексу України встановлює, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадку, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання.

Згідно п. 6 ст. 179 ГК України суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів послугами залізничного та іншого транспорту зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їх продукції (послуг).

Законом України «Про трубопровідний транспорт» визначено, що магістральний трубопровідний транспорт становить систему трубопровідного транспорту України.

Пунктом 3.2 Статуту ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» визначено, що предметом діяльності ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» є транспортування природного та нафтового газу магістральними газопроводами.

Посилання на обов'язковість укладення договору містять норми положень Закону України «Про ринок природного газу» та Кодексу газотранспортної системи, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493, зокрема, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про ринок природного газу» зобов'язує оператора газотранспортної системи, за зверненням суб'єкта ринку природного газу (замовника) забезпечити доступ до газотранспортної системи.

Доступ суб'єктів ринку природного газу до газотранспортної системи здійснюється на принципах надання оператором газотранспортної системи послуг доступу та приєднання виключно на договірних засадах, (п.4 гл.1 розділ 1 Кодексу газотранспортної системи).

Згідно з п.1 гл.1 розд.8 Кодексу газотранспортної системи, одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про природні монополії» - транспортування природного і нафтового газу магістральними трубопроводами належить до сфери діяльності суб'єктів природних монополій.

Згідно п.7 Порядку складання та ведення зведеного переліку суб'єктів природних монополій затвердженого Розпорядженням антимонопольного комітету України №874-р від 28.11.2012, зведений перелік суб'єктів природних монополій розміщується щомісяця до 20 числа на офіційному веб-сайті Антимонопольного комітету. ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» внесено до вказаного вище зведеного переліку включене під №88, найменування товару (товарної групи) - транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами.

Відповідно до ч.3 ст.179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.6 ст.179 ГК України суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, укладення договору транспортування природного газу між позивачем, монополістом у сфері транспортування природного газу, та замовником є обов'язковим в силу закону.

Статтею 179 ГК України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Судом встановлено, що Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497 затверджено типову форму договору транспортування природного газу.

З аналізу п.8.1 та п.8.2. типового договору транспортування природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497, судом встановлено, що редакція п.8.1. та п.8.2. позивача відповідає редакції вказаних пунктів типового договору транспортування природного газу.

Відповідно до ст.188 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 3 ст. 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначений загальний порядок укладання договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Як встановлено судом, відповідач, отримавши від позивача договір транспортування природного газу №CHR/2016/0661/ від 24.02.2016 року не погодився з умовами викладеними в п.8.1. та п.8.2. вказаного договору щодо визначення вартості та порядку розрахунків за договірну потужність, в зв'язку з чим направив протокол розбіжностей до договору.

Як встановлено судом, позивач є монополістом у сфері транспортування природного газу, а тому при укладенні договорів норми ч.7 ст.188 ГК України є обов'язковими.

За умовами ч.7 ст.188 ГК України якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Позивач зазначає, що він передав розбіжності відносно спірного договору, що залишилися неврегульованими, до суду в межах двадцятиденного строку після одержання протоколу розбіжностей від відповідача, на підтвердження чого позивачем до матеріалів справи долучено лист №01-2016-16/03-2 від 16.03.2016р., яким відповідач направляв на адресу позивача протокол розбіжностей від 24.02.2016р. до договору, з відміткою позивача про отримання вказаного листа 21.03.2016 року вх.№321. Також позивачем долучено витяг з журналу вхідної кореспонденції його структурного підрозділу - Чернігівського лінійного управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз», в якому дата реєстрації листа №01-2016-16/03-2 від 16.03.2016р. зазначена 21.03.2016 року.

Відповідачем до матеріалів справи долучені рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, з яких вбачається, що філією «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», яка уповноважена позивачем на укладення договорів, пов'язаних із транспортуванням природного газу, отримано підписаний відповідачем договір з протоколом розбіжностей 18.03.2016 року.

Одержавши від відповідача підписаний проект договору з протоколом розбіжностей, позивач відповідно до вимог ст. 181 ГК України повинен був протягом двадцяти днів розглянути його, врегулювати розбіжності, а які залишились неврегульованими, передати у цей же строк до суду.

Судом встановлено, що позивач звернувся з даним позовом до суду лише 11.04.2016 року, що вбачається зі штампу канцелярії Господарського суду міста Києва.

Враховуючи те, що позивачем пропущено 20-денний строк, протягом якого позивач, у разі не врегулювання суперечностей відносно укладення договору транспортування природного газу, може передати спір на вирішення до суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропущення 20-денного строку, встановленого ГПК України для врегулювання суперечностей під час укладення договору в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 80, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову - відмовити.

Суддя Шкурдова Л.М.

Повний текст рішення складено: 11.07.2016 року