РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2016Справа №910/9493/16

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
До Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
Простягнення 24 044,59 грн.
Суддя Спичак О.М.

від позивача: ОСОБА_2 - представник за дов.;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про стягнення 24 044,59 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 року порушено провадження у справі № 910/9493/16 та призначено розгляд справи на 13.06.2016 року.

13.06.2016 року представники сторін в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконали, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників судового процесу, та у зв'язку із необхідністю витребування додаткових доказів по справі, суд відклав розгляд справи на 11.07.2016 року.

11.07.2016 року представник позивача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача 11.07.2016 року в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, вимоги ухвалу суду про порушення провадження у справі не виконав, про дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/140 від 15.03.2010 року «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 11.07.2016 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - орендар) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (надалі - суборендар) було укладено договір суборенди № 2 від 01.02.2015 року (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає у тимчасове платне користування (суборенду) частину нежитлового приміщення літ. А-3, на першому поверсі торгового центру «ІНТРЕЙД», а саме: приміщення № 54, № 55, № 56, № 57, № 58, № 59, № 60, № 62, загальною площею 137,6 (сто тридцять сім цілих, шість десятих) квадратних метрів, розташованого у будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, далі по тексту - «Будівля», та яке позначене на плані-схемі розміщення об'єкту суборенди у нежитлових приміщеннях будівлі, що є додатком № 1 до цього договору(надалі в тексті цього договору іменоване як «об'єкт суборенди» або «приміщення»).

Відповідно до п.1.2 договору, мета суборенди приміщення - розміщення підрозділу суборендаря (АТ «Дельта Банк»), здійснення в ньому господарської діяльності суборендаря, в тому числі надання фінансових послуг та банківських послуг, визначених статутом суборендаря та відповідними ліцензією та дозволами, отриманими суборендарем.

Умовами п. 2.1 договору передбачено, що передача приміщення суборендарю в суборенду і повернення приміщення орендарю з суборенди здійснюється представниками сторін на підставі двостороннього акту приймання-передачі. Приміщення вважається переданим в суборенду/з суборенди з моменту підписання відповідного акту приймання-передачі.

Одночасно з підписанням відповідного акту-приймання-передачі орендар/суборендар зобов'язаний передати/повернути відповідно суборендарю/орендарю ключі від приміщення.

Згідно до п. 2.3 договору, акт приймання-передачі приміщення, на підставі якого приміщення повертається орендарю з суборенди, підписується сторонами після фактичного звільнення приміщення суборендарем у порядку, передбаченому розділом 7 цього договору.

Відповідно до п. 3.1 договору, враховуючи положення п. 11.3 цього договору, строком суборенди за цим договором сторони визначили частину строку цього договору, протягом якого сторонами встановлено існування правовідносин суборенди приміщення. Правовідносини суборенди приміщення, передбачені цим договором, виникають (а строк суборенди приміщення починає відліковуватись) з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення, на підставі якого орендар передав, а суборендар прийняв в суборенду приміщення, та закінчуються (а строк суборенди приміщення закінчується) « 30» квітня 2016 року включно або при настанні підстав (передбачених цим договором), з якими сторони пов'язують дострокове припинення правовідносин суборенди приміщення.

Умовами п.4.1 договору передбачено, що розмір суборендної плати за користування приміщенням в цілому за один повний календарний місяць суборенди, протягом періоду з 01 лютого 2015 року по 31 березня 2015 року включно, та за останній місяць суборенди приміщення складає 37 500, 00 грн. (тридцять сім тисяч п'ятсот гривень 00 копійок) без ПДВ, в тому числі плата за користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 4.1 договору, суборендна плата за останній місяць користування об'єктом суборенди в розмірі 37 500,00 грн.(тридцять сім тисяч п'ятсот гривень 00 копійок) без ПДВ, в тому числі плата за користування земельною ділянкою, сплачується авансом на поточний рахунок орендаря, що вказаний в розділі 12 цього договору, не пізніше 25 лютого 2015 року включно.

Сторони домовились, що сума коштів в розмірі 37 500,00 грн.(тридцять сім тисяч п'ятсот гривень 00 копійок) без ПДВ, в тому числі плата за користування земельною ділянкою, що сплачена суборендарем орендарю відповідно до умов першого абзацу пункту 4.4. цього договору, як плата за останній місяць користування об'єктом суборенди зараховується орендарем в якості оплати за суборенду приміщення за останній місяць суборенди в сумі, яка визначається виходячі з розміру суборендної плати, зазначеного в першому абзаці п. 4.1. цього договору пропорційно фактичній кількості календарних днів суборендарем об'єктом суборенди протягом останнього місяця суборенди (тобто з першого числа останнього місяця суборенди до дати, яка зазначена в акті приймання-передачі, на підставі якого суборендар повернув, а орендар прийняв об'єкт суборенди з суборенди, як дата повернення об'єкта суборенди з суборенди).

При цьому, сторони за взаємною згодою встановили, що у випадку, якщо в результаті врахування суми коштів у порядку, передбаченому попереднім абзацом цього пункту договору, виявиться, що сума коштів, сплачена суборендарем орендарю відповідно до першого абзацу п. 4.4 договору, є більшою ніж сума коштів, що підлягає сплаті суборендарем орендарю в якості суборендної плати за суборенду об'єкту суборенди за останній місяць суборенди, то орендар зобов'язаний повернути суборендарю(на його рахунок, вказаний в 12 розділі цього договору) різницю між зазначеними в цьому абзаці договору сумами протягом 3 (трьох) робочих днів з дня підписання акту приймання-передачі, на підставі якого суборендар повернув, а орендар прийняв об'єкт суборенди з суборенди.

Згідно з п. 6.1.2 договору, суборендар зобов'язаний своєчасно здійснювати сплату суборендної плати та інших платежів, передбачених цим договором.

Умовами п. 7.3 договору передбачено, що приміщення вважається повернутим орендарю з моменту підписання акту приймання-передачі. Акт приймання-передачі надається суборендарем орендарю у строки, передбачені п. 7.1 цього договору.

Відповідно до п.п. 8.1 та 8.2 договору, за невиконання та/або неналежне виконання своїх обов'язків за договором сторони несуть відповідальність згідно цього договору та чинного законодавства України.

У випадку порушення стороною строків викання своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, така сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період порушення, від суми, строк сплати якої порушений, за кожен день існування порушення.

Згідно з п. 9.4 договору, цей договір може бути достроково розірваний в односторонньому порядку будь-якою стороною договору за умови надіслання іншій стороні відповідного письмового повідомлення про дострокове розірвання цього договору за 40 (сорок) календарних днів до дати дострокового розірвання цього договору.

Відповідно до п. 9.4.1 договору, правовідносини суборенди, встановлені цим договором, припиняються достроково на сороковий календарний день з дня направлення стороною повідомлення, передбаченого пункту 9.4 цього договору. Днем направлення зазначеного повідомлення вважається дата, зазначена на квитанції, що надається відділенням зв'язку при відправленні листа (повідомлення) про відмову від цього договору - при отриманні вказаного повідомлення стороною особисто під розпис. В зазначений строк суборендар звільняє приміщення та проводить розрахунки за фактичний час користування приміщенням.

02.09.2015 року відповідач отримав від позивача претензію № 1 від 31.08.2015 року(копія наявна у матеріалах справи), відповідно до якої останній повідомляв про дострокове розірвання договору, відповідно до п.9.4.1, та вимагав сплатити суборендну плату, а також штрафні санкції.

В свою чергу, 07.09.2015 року уповноважена особа АТ «Дельта Банк» повідомила позивача листом № 7973 про те, що відповідно до постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення № 51 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк». Тимчасову адміністрацію запроваджено по 02.10.2015 року.

Разом з тим, уповноважена особа зазначила, що не заперечує щодо повернення з тимчасового користування (суборенди) об'єкта суборенди, а також повідомила, що заборгованість по суборендній платі буде сплачена у межах фінансових можливостей Банку у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

15.09.2015 року сторонами був підписаний акт приймання-передачі, п. 1 якого сторони підтвердили, що в день підписання цього акту, суборендар повернув, а орендар прийняв з суборенди частину нежитлового приміщення літ. А-1, на першому поверсі торгового центру «ІНТРЕЙД», а саме: приміщення № 54, № 55, № 56, № 57, № 58, № 59, № 60, № 62, загальною площею 137,6 (сто тридцять сім цілих, шість десятих) квадратних метрів, розташованого у будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, далі по тексту - «Об'єкт суборенди».

Пунктом 6 даного акту сторони узгодили, що суборендна плата, яка була сплачена суборендарем орендарю відповідно до п. 4.4 договору в сумі 37 500,00 грн.(тридцять сім тисяч п'ятсот гривень 00 копійок) без ПДВ, в тому числі плата за користування земельною ділянкою, зараховується як суборендна плата за останній місяць користування об'єктом суборенди за період з « 01» серпня 2015 року по « 31» серпня 2015 року включно.

Відповідно до п.7 акту приймання-передачі, сторони домовились, що з огляду на положення ч.2 ст. 795 Цивільного кодексу України, з дня підписання цього акту договір є таким, що припинив свою дію, а сторони - такими, що не мають жодних прав та обов'язків за договором, за виключенням невиконаних грошових зобов'язань в частині сплати суборендної плати за користування об'єктом суборенди за період з 01 вересня 2015 року по 15 вересня 2015 року.

14.01.2016 року позивач направив відповідачу вимогу № 1, щодо оплати суборендної плати по договору у розмірі 18 750,00 грн.

В свою чергу, 01.02.2016 року, відповідач надав позивачу відповідь, в якій повідомив останнього, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.

Крім того, у вищезазначеному листі позивачу відмовили у виплаті заборгованості по оплаті суборендної плати, посилаючись на те, що останній не звернувся з кредиторськими вимогами до відповідача, у встановлений, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строк, а саме у період з 08.10.2015 року по 09.11.2015 року.

25.05.2016 року позивач звернувся до Господарськогосуду міста Києва з позовом до відповідача про стягненя з останнього основної заборгованості у сумі 18 750,00 грн., пені - 4 159, 37 грн., три відсотки річних - 3-6,46 грн. та індексу інфляції - 810,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором піднайму майна, а між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 774 Цивільного кодексу України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Факт передачі приміщення в суборенду та користування ним відповідачем підтверджується актом приймання-передачі майна від 01.02.2015 року.

Факт повернення приміщення із суборенди відповідачем позивачу, а також існування заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується актом приймання-передачі майна від 15.09.2015 року(копія наявна у матеріалах справи).

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом із тим, відповідно до постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення № 51 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк». Тимчасову адміністрацію запроваджено по 02.10.2015 року.

02.10.2015 року винесена постанова Правління Національного банку України № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

На виконання вищезазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: (http://www.fg.gov.ua) та в розумінні ст. 35 ГПК України є загальновідомою та загальнодоступною.

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація відповідача.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Відомості про ліквідацію банку повинні містити: 1) найменування та інші реквізити банку, що ліквідується; 2) дату та номер рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) дату та номер рішення виконавчої дирекції Фонду про початок процедури ліквідації банку; 4) інформацію про місце та строк прийняття вимог кредиторів.

Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Згідно п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Згідно ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Згідно ч. 2, 3 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Згідно пункту 5-4 статті 2 зазначеного Закону під поняттям «кредитор» розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень та положень статті 509 ЦК України, позивач є кредитором банку.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Таким чином, після початку процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору, а саме, на несплату заборгованості у сумі 18 750,00 грн., як на підставу позовних вимог, позивач не надає жодних доказів того, що він звертався до Фонду з вимогами до відповідача, у період, передбачений ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (з 08.10.2015 року по 09.11.2015 року).

Відсутність звернення позивача до Фонду з кредиторськими вимогами до відповідача у встановлений строк, у відповідності до ч.1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», призводить до того, що дані кредиторські вимоги вважаєються погашеними.

Отже, вимога щодо стягнення заборгованості та штрафних санкцій з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в період його ліквідації не може бути задоволена судом, оскільки це фактично порушить порядок здійснення ліквідаційної процедури, встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та таке рішення суду буде знаходитись поза межами закону.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, - ,

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

18.07.2016

Суддя Спичак О.М.