ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2016 р.Справа № 922/1552/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Овен плюс"
до Приватного підприємства "Еквіта-С" 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1. Приватна промислова комерційна фірма "Промавтоматика"; 2. Державне підприємство "ІОМЗ - Холдинг"; 3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергосоюз"; 4. Акціонерне товариство "Бізнес-Сервіс"
про витребування майна
за участю представників сторін:

представник позивача - ОСОБА_1, довіреність №17 від 01.06.2016 р.;

представник відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 31.05.2016 р.;

представники третіх осіб - не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство "Овен плюс", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Приватного підприємства "Еквіта-С", в якій просить суд:

- витребувати у добросовісного набувача - Приватного підприємства "Еквіта-С" будівлі і інше майно оздоровчого комплексу "Відпочинок", що знаходиться за адресою: Харківська обл., Ізюмський район, с. Червоний Оскіл, вул. Лісна, до складу якого входять: жилий будинок, дерево, літ."А1" загальною площею 32,4 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А2" загальною площею 32,4 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "АЗ" загальною площею 32,4 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А4" загальною площею 37,6 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А5" загальною площею 32,4 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А6" загальною площею 37,7 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А7" загальною площею 32,4 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А8" загальною площею 32,4 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А9" загальною площею 37,7 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А10" загальною площею 39,1 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А11" загальною площею 52,2 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А12" загальною площею 52,2 кв. м.; жилий будинок, цегла, літ. "А13" загальною площею 127,5 кв. м.; жилий будинок, цегла, літ. "А14" загальною площею 79,3 кв. м.; жилий будинок, цегла, літ. "А15" загальною площею 59,0 кв. м.; жилий будинок, цегла, літ. "А16" загальною площею 66,0 кв. м.; жилий будинок, цегла, літ. "А17" загальною площею 66,0 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А18" загальною площею 49,4 кв. м.; корпус профілакторію, цегла, літ. "А19" загальною площею 729,3 кв. м.; корпус профілакторію на 100 місць, цегла, літ. "А20" загальною площею 1916,9 кв. м.; адмінкорпус, цегла, літ. "А21", загальною площею 143,0 кв. м.; пожежне депо, цегла, літ. "Б" загальною площею 180,5 кв. м.; кладова, цегла, літ. "В" загальною площею 5,3 кв. м.; їдальня, цегла, літ. "Г" загальною площею 351,8 кв. м.; склад, цегла, літ. "Д" загальною площею 49,5 кв. м.; погріб, літ. "Ж" загальною площею 68,3 кв. м.; котельня, цегла, літ. "З" загальною площею 181,5 кв. м.; лодочна станція, цегла, літ. "Е" загальною площею 46,2 кв. м., очисні споруди, цегла, літ. "К", загальна площа яких 91,8 кв.м., госпблок, цегла, під літ. "Л", загальна площа якого 72,6 кв.м., загальна площа всіх будівель становить 4 668,8 кв.м., на користь власника майна - Приватного підприємства "ОВЕН ПЛЮС" м. Харків код № 31642481, розташованого за адресою: 61036, м. Харків, вул. Ковтуна, б.4;

- стягнути всі судові витрати з відповідача на користь позивача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20 травня 2016 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №922/1552/16 та призначено її до розгляду на 07 червня 2016 року, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватну промислову комерційну фірму "Промавтоматика", Державне підприємство "ІОМЗ - Холдинг", Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергосоюз", Акціонерне товариство "Бізнес-Сервіс".

Ухвалами Господарського суду Харківської області розгляд справи неодноразово відкладався.

07 липня 2016 року через канцелярію Господарського суду Харківської області від Приватного підприємства "Овен Плюс" надійшли доповнення та уточнення до позовної заяви (вх. №22238), які досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

14 липня 2016 року через канцелярію Господарського суду Харківської області від Приватного підприємства "Овен Плюс" надійшли доповнення та уточнення до позовної заяви (вх. №23050), які досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 14.07.2016 р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 14.07.2016 р. представник відповідача проти позову заперечував з підстав, наведених у відзиві на позов. Просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи Приватної промислової комерційної фірми "Промавтоматика" у призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, через канцелярію Господарського суду Харківської області 16.06.2016 року (вх. №20055) надав пояснення за підписом директора ОСОБА_3, з яких вбачається, що підтримує позовні вимоги Приватного підприємства "Овен Плюс" у повному обсязі.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергосоюз" у призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, через канцелярію Господарського суду Харківської області 22.06.2016 року (вх. №20690) надав пояснення за підписом президента ОСОБА_4, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники третіх осіб Державного підприємства "ІОМЗ - Холдинг" та Акціонерного товариства "Бізнес-Сервіс" у призначене судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, пояснень щодо суті спору не надали.

Присутні у судовому засіданні представники сторін пояснили, що ними надані всі необхідні для розгляду справи письмові докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

За висновками суду, в матеріалах справи № 922/1552/16 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору під час нового розгляду та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Між Приватною промислово-комерційною фірмою "Промавтоматика" (Продавець) та Приватним підприємством "Овен Плюс" (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу №49 від 18 листопада 2003 року (надалі - Договір), відповідно до предмету якого Продавець зобовязався передати у власність Покупця будівлі, спорудження і інше майно оздоровчого комплексу "Відпочинок", а саме: жилий будинок, дерево, літ."А1" загальною площею 32,4 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А2" загальною площею 32,4 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "АЗ" загальною площею 32,4 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А4" загальною площею 37,6 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А5" загальною площею 32,4 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А6" загальною площею 37,7 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А7" загальною площею 32,4 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А8" загальною площею 32,4 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А9" загальною площею 37,7 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А10" загальною площею 39,1 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А11" загальною площею 52,2 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А12" загальною площею 52,2 кв. м.; жилий будинок, цегла, літ. "А13" загальною площею 127,5 кв. м.; жилий будинок, цегла, літ. "А14" загальною площею 79,3 кв. м.; жилий будинок, цегла, літ. "А15" загальною площею 59,0 кв. м.; жилий будинок, цегла, літ. "А16" загальною площею 66,0 кв. м.; жилий будинок, цегла, літ. "А17" загальною площею 66,0 кв. м.; жилий будинок, дерево, літ. "А18" загальною площею 49,4 кв. м.; корпус профілакторію, цегла, літ. "А19" загальною площею 729,3 кв. м.; корпус профілакторію на 100 місць, цегла, літ. "А20" загальною площею 1916,9 кв. м.; адмінкорпус, цегла, літ. "А21", загальною площею 143,0 кв. м.; пожежне депо, цегла, літ. "Б" загальною площею 180,5 кв. м.; комора, цегла, літ. "В" загальною площею 5,3 кв. м.; їдальня, цегла, літ. "Г" загальною площею 351,8 кв. м.; склад, цегла, літ. "Д" загальною площею 49,5 кв. м.; погріб, літ. "Ж" загальною площею 68,3 кв. м.; котельня, цегла, літ. "З" загальною площею 181,5 кв. м.; човнова станція, цегла, літ. "Е" загальною площею 46,2 кв. м.; очисні споруди, цегла, літ. "К" загальною площею 91,8 кв. м.; госпблок, цегла, літ. "Л" загальною площею 72,6 кв. м. та інше майно, перелік якого вказано у додатку № 1 до договору, який є його невід'ємною частиною. Загальна вартість майна становить 49 000,00 грн. Усе вище вказане майно є власністю Продавця і знаходиться за адресою: 64340, Харківська область, Ізюмський район, село Червоний Оскіл, вул. Лісна. Покупець за умовами договору зобовязався прийняти майно оздоровчого комплексу "Відпочинок" і сплатити за нього кошти відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту 1.4. Договору, право власності на вищевказане майно оздоровчого комплексу "Відпочинок" належить Продавцю Приватній промислово-комерційній фірмі "Промавтоматика" на підставі Договору міни №5/11 від 06 листопада 2003 року між Державним підприємством "ІОМЗ - Холдинг" та Приватною промислово-комерційною фірмою "Промавтоматика", акту прийому-передачі майна від 06.11.2003 року до нього та акту прийому-передачі інвестицій від 05.11.2003 року.

Згідно пункту 1.5. Договору, право власності на об'єкти купівлі-продажу переходить до Покупця з моменту підписання акту прийому-передачі майна оздоровчого комплексу "Відпочинок".

Позивач, на виконання умов договору, сплатив на користь відповідача кошти за майновий комплекс згідно умов п. 2.1 договору.

У відповідності до пунктів 3.1., 3.2. Договору, передача майна здійснюється Продавцем Покупцю позивачу у триденний термін після підписання договору та засвідчується актом приймання-передачі, що підписується сторонами.

На виконання умов договору між відповідачем та позивачем було складено акт приймання-передачі від 18 листопада 2003 року відповідно якого відповідач передав, а позивач - прийняв згідно договору № 49, майно оздоровчого комплексу "Відпочинок".

Як зазначає позивач у позовній заяві, після проведення Приватним підприємством "Овен Плюс" ремонтних робіт, Державне підприємство "ІОМЗ - Холдинг" вдруге продав оздоровчий комплекс "Відпочинок" Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергосоюз" на підставі Договору міни №37 від 21 липня 2004 року (т. 1, арк. с. 153).

Зі змісту зазначеного Договору міни №37 від 21 липня 2004 року вбачається (пункт 3), що будівлі оздоровчого комплексу "Відпочинок" належать Державного підприємству "ІОМЗ - Холдинг" на підставі Дублікату, виданого Червонооскільською сільською радою Ізюмського району Харківської області 18.06.2004 року за реєстровим №88, Свідоцтва на право власності від 10.02.2004 року згідно рішення виконавчого комітету від 10.02.2004 року №10, та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №4891560, номер запису: 135, в книзі 3, згідно ОСОБА_1 №4045784, спеціальний бланк серії СВА №009572, виданого Комунальним підприємством "Архітектурне бюро та бюро технічної інвентаризації Ізюмського району " Харківської області 05.07.2004 року.

В матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16 листопада 2009 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергосоюз" та Приватним підприємством "Еквіта-С", відповідно до якого ТОВ "Енергосоюз" передало у власність, а ПП "Еквіта-С" прийняло у власність будівлю оздоровчого комплексу "Відпочинок" (т.1 а.с.95).

З умов Договору вбачається, що нежитлова будівля належить продавцю Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергосоюз" на підставі рішення по справі №40/222-08 господарського суду Харківської області від 10.11.2008 року (т.1 а.с.159-161), яке зареєстроване в КП "Архітектурне бюро та бюро технічної інвентаризації Ізюмського району" 04.02.2009 року згідно ОСОБА_1 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №21770002 від 04.02.2009 року за реєстраційним №4891560 в книзі №3, номер запису 135.

На думку позивача власником оздоровчого комплексу "Відпочинок" є Приватне підприємство "Овен Плюс", а майно незаконно вибуло з володіння власника Приватного підприємства "Овен Плюс" на підставі Договору купівлі-продажу ОК "Відпочинок" від 21.07.2004 року. Позивач звертався до Приватного підприємства "Еквіта-С" з проханням добровільно звільнити приміщення і повернути ОК "Відпочинок".

Відповідь на даний лист відповідач не надав, що і стало підставою для звернення з даним позовом до Господарського суду Харківської області.

Оцінивши в сукупності викладені позивачем в позовній заяві обставини та представлені в їх обґрунтування докази, господарський суд дійшов висновку, що позов Приватного підприємства "Овен Плюс" задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Приписами ст. 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст. 16 Цивільного кодексу України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (п.2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в пункті 4 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України, де сказано, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Як правило, суб'єкт порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Способи захисту права власності врегульовано главою 29 Цивільного кодексу України.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, обґрунтовує позовні вимоги позбавленням його права власності на спірний об'єкт нерухомості, а саме: будівлі та інше майно оздоровчого комплексу "Відпочинок", яке знаходиться за адресою: 64340, Харківська область, Ізюмський район, село Червоний Оскіл, вул. Лісна, поза його волею на користь Приватного підприємства "Еквіта-С".

Нормативно заявлені вимоги, позивач обґрунтовує положеннями статей 321, 388 Цивільного кодексу України.

При виборі способу захисту цивільного права необхідно врахувати специфіку права та характер його порушення. Захист права судом відбувається з урахуванням установлених законом меж здійснення суб'єктивного права на захист і компетенції суду.

Одним із способів захисту права власності є витребування майна із чужого незаконного володіння. Витребування майна з чужого незаконного володіння це один із речово-правових засобів захисту права власності. Цей спосіб дістав назву "віндикація" (від лат. vindico - захищаю, заявляю претензію, вимагаю). ЇЇ застосовують тоді, коли у власника зберігається право власності, але він не може його здійснювати, оскільки річ вибула із його володіння і перебуває у неправомірному (незаконному) володінні іншої особи. Тобто віндикаційний позов - це позов неволодіючого власника до незаконно володіючого невласника з метою відновлення порушеного володіння річчю шляхом вилучення її у натурі.

Статтею 388 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

- було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

- було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

- вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Як вказувалось вище позивач, обґрунтовуючи вказаний позов, посилається на приписи п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України.

Суд відзначає, що витребування майна від добросовісного набувача залежить від умов, за яких майно вибуло з володіння власника. Якщо майно вибуло поза волею власника, то воно підлягає поверненню власнику, хоча б добросовісний набувач і придбав річ оплатно.

Положення ст.ст. 387 і 388 Цивільного кодексу України пов'язують підстави для витребування власником його майна з тим, чи знаходиться воно у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним, чи у особи, яка набула відповідне майно за відповідним правочином. На відміну від випадку, коли майно знаходиться в особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним, витребування майна від особи, яка придбала майно на законній правовій підставі, можливе за умови, якщо таке майно відчужене особою, яка не мала права його відчужувати. Особа, яка на законній правовій підставі володіє майном, визнається добросовісним набувачем.

Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України головна ознака добросовісності набувача полягає в тому, що такий набувач не знає і не повинен знати, що особа, у якої він придбав майно, не мала права його відчужувати. Якщо набувач знав або міг знати зазначене, він не може вважатися добросовісним, а володіння відповідним майном не може бути законним. У такому разі право власника на витребування його майна не може обмежуватися приписами ст. 388 Цивільного кодексу України і відповідне майно необхідно витребувати тільки на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України.

При цьому, з'ясування добросовісності пов'язане зі встановленням та оцінкою конкретних обставин справи, які можуть свідчити про ступінь передбачуваності і обізнаності набувача майна. Добросовісність виключається не лише тоді, коли набувач знав, що придбає майно у особи, яка не має права його відчужувати, а й у разі коли при набутті майна набувач міг і зобов'язаний був знати про цю обставину.

Аналогічна позиція була висловлена в постанові Вищого господарського суду України від 09 березня 2011 р. у справі № 45/299-10.

Розглядом справи встановлено, що спірне майно було придбане Приватним підприємством "Овен Плюс" у Приватної промислово-комерційної фірми "Промавтоматика" на підставі Договору купівлі-продажу №49 від 18 листопада 2003 року.

Статтями 328, 334 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно статті 224 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент укладення Договору купівлі-продажу №49 від 18.11.2003 р.), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Суд зазначає, що нотаріальне посвідчення Договору купівлі-продажу №49 від 18.11.2003 р. було не обов'язкове.

Положеннями статті 128 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент укладення Договору купівлі-продажу №49 від 18.11.2003 р.) зазначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент звернення з позовом до суду та на даний час), речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Отже, з набранням чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (з 03.08.2004 року, з моменту публікації його в газеті "Голос України") доказування стороною у спорі прав власності на нерухоме майно полягає у доведенні державної реєстрації за ним таких прав у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, або наявності певних умов за відсутності державної реєстрації об'єкта права власності.

Крім цього, порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна передбачено Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5 (надалі - Тимчасове положення).

Відповідно до пункту 1.5. Тимчасового положення (в редакції чинній на момент укладення Договору купівлі-продажу №49 від 18.11.2003 р.), обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном.

Згідно з пунктом 1.4. Тимчасового положення, Реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, коштом особи, що звернулася до БТІ.

В силу ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оскільки, позивачем не надано суду витягу про реєстрацію права власності на будівлю оздоровчого комплексу "Відпочинок", який би свідчив про реєстрацію права власності на зазначене майно у бюро технічної інвентаризації, таке право не визнається дійсним відповідно до ч. 3 с.т. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З матеріалів справи вбачається та не спростовується, що Приватне підприємство "Еквіта-С" набуло право власності на будівлі Оздоровчого комплексу "Відпочинок" на підставі Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого 16 листопада 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєструвало це право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно згідно з ОСОБА_1 про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24472306 від 17.11.2009, виданого КП "Архітектурне бюро та бюро технічної інвентаризації Ізюмського району".

Так, під час купівлі - продажу спірного оздоровчого комплексу "Відпочинок" відповідач діяв з необхідною обережністю та в силу своїх можливостей перевіряв права особи, у якій він придбав спірне майно, наявність можливих застережень та заборон щодо відчуження майна відповідно до приписів діючого законодавства (пункти 2, 4 вищевказаного Договору).

Відповідно до ч. ч. 3 - 5 ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач заявив про застосування строку позовної давності до заявленої позовної вимоги про витребування майна.

Одночасно суд наголошує, що правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд відмовляє в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги (пункт 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Так, право на звернення до суду, як складова права на судовий захист, гарантується статтею 55 Конституції України та пов'язується з переконанням самої особи про наявність порушень її прав, свобод або інтересів і бажанням звернутися до суду (абз. 2 п.6.2 Рішення Конституційного Суду від 13.12.2011 № 17-рп/2011).

Тому особа, яка переконана у наявності порушеного майнового права, вправі звернутися до суду за його захистом у спосіб, визначений ст. 16 ЦК України та ст.20 ГК України, або договором, або іншим законом ( Рішення Конституційного Суду від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 у справі про досудове врегулювання спорів ).

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Недоведеність факту порушення права, як і відсутність факту його порушення за приписами ст. 33 ГПК України є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене вище, суд не вбачає належних правових підстав для витребування спірного оздоровчого комплексу "Відпочинок" від Приватного підприємства "Еквіта-С", у зв'язку з чим суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим відмовляє в позові саме по суті позовних вимог, а не у зв'язку з пропуском позовної давності.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові Приватного підприємства "Овен плюс" відмовити повністю.

Рішення господарського суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_5

справа №922/1552/16