ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016 року Справа № 904/5097/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Євстигнеєва О.С., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник ( дов. від 24.11.2015 р. )

від відповідача: ОСОБА_2 представник ( дов. від 05.01.2016 р. № 03 )

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства

"ІНТЕРПАЙП НОВОМОСКОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 р. у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Селрус",

м. Москва, Російська Федерація

до Публічного акціонерного товариства

"ІНТЕРПАЙП НОВОМОСКОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД",

м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

про стягнення 359 900,34 євро ( за офіційним курсом НБУ станом на 27.05.2015 р. (23,409) становить 8 424 187,26 грн.) за контрактом на постачання товару

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Селрус" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП НОВОМОСКОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" про стягнення 359 900,34 євро (що за офіційним курсом НБУ станом на 27.05.2015 р. ( 23,409 ) становить 8 424 187,26 грн.) за контрактом на постачання товару, з них: 314 440,06 євро ( за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015р. (23,409) становить 7 360 098,48 грн. - основний борг; 35 225,90 євро ( за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. ( 23,409 ) становить 824 532,64 грн. ) - пеня; 10 234,38 євро ( за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. ( 23,409 ) становить 239 556,13 грн. ) 3 % річних. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за укладеним між сторонами Контрактом № 880/12 від 11.09.2012 р. щодо оплати вартості поставленого товару.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 р. ( суддя Назаренко Н. Г. ) у справі № 904/5097/15 позовні вимоги задоволено частково стягнуто з Публічного акціонерного товариства ІНТЕРПАЙП НОВОМОСКОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Селрус основний борг 262 033,38 євро, що за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. становить 6 134 201,43 грн., пеню - 27 748,25 євро, що за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. становить 649 586,77 грн., суму 3 % річних - 10 234,38 євро, що за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. становить 239 556,13 грн. та витрат по сплаті судового збору - 60 919,49 грн.

Розстрочено виконання рішення на пять місяців, починаючи з лютого 2016 року, рівними частинами по 60 003,20 євро ( що за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. становить 1 404 614,91 грн. ) заборгованості за договором та по 12 183,90 грн. судових витрат щомісячно за наступним графіком: до 29 лютого 2016 року - 60 003,20 євро ( що за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. становить 1 404 614,91 грн.) та 12 183,90 грн.; до 31 березня 2016 року - 60 003,20 євро ( що за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. становить 1 404 614,91 грн.) та 12 183,90 грн.; до 30 квітня 2016 року - 60 003,20 євро ( що за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. становить 1 404 614,91 грн.) та 12 183,90 грн.; до 31 травня 2016 року - 60 003,20 євро ( що за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. становить 1 404 614,91 грн.) та 12 183,90 грн.; до 30 червня 2016 року - 60 003,20 євро ( що за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. становить 1 404 614,91 грн.) та 12 183,90 грн.

В частині стягнення основного боргу в розмірі 52 406,68 євро провадження у справі - припинено. В частині стягнення 7 477,64 євро пені відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням Публічне акціонерне товариство"ІНТЕРПАЙП НОВОМОСКОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 року по справі № 904/5097/15 в частині стягнення пені у розмірі 27 748,25 євро скасувати і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що господарський суд Дніпропетровської області непра вильно застосував положення ст. ст. 253, 258, 261, 267 ЦК України та ст. ст. 4-2, 4-7, 32, 43 ГПК України, що в свою чергу призвело до невірного встановлення початку перебігу позовної давності і неправомірного стягнення пені, що є підставою для його скасування в оскаржуваній частині судо вого рішення.

Враховуючи те, що обов'язок ПАТ «ІНТЕРПАЙП НМТЗ» щодо оплати за поставлений товар на суму 314 440,06 євро виник 26.04.2014 р., тому перебіг строку позовної давності обчислюється з початку порушення, а вимоги щодо стягнення пені мають бути заявлені в строк до 27.04.2015 р., водночас, Позивач мав звернутись до суду не порушуючи зазначений строк, але він звернувся до суду 11.06.2015 р. Отже, строк позовної давності до вимог щодо стягнення пені є таким, що сплив 27.04.2015 р. Ці обставини вказують на пропуск спеціальної позовної давності, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, про застосування якої заявлено ПАТ «ІНТЕР ПАЙП НМТЗ».

З відзиву на апеляційну скаргу, що надійшов до суду, вбачається, що Позивач не погоджується з вищенаведеною апеляційною скаргою та вважає її безпідставною та необґрунтованою, просить суд залишити оскаржуване рішення суду по даній справі без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки твердження Відповідача щодо необхідності застосування позовної давності відразу до усієї суми нарахованої пені (незалежно від періоду обчислення) не грунтуються на законі.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_3 у складі колегії суддів: Євстигнеєва О.С., Кузнецова В.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 р. апеляційна скарга прийнята до провадження колегією суддів у складі: ОСОБА_3 ( головуючий ), суддів: Євстигнеєва О.С., Кузнецова В.О. Справу, згідно положення Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 р., та відповідно до ст. 5 Угоди про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності 1992 р. призначено до розгляду в засіданні на 19.07. 2016 р.

У звязку із зверненням із судовим дорученням про надання правової допомоги щодо вручення документів до компетентного органу Російської Федерації відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, провадження у справі № 904/9567/15 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП НОВОМОСКОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" було зупинено.

Розпорядженням керівника апарату від 18.07.2016 р. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, у звязку з перебуванням у відпустці судді Кузнецова В.О. Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_3 у складі колегії суддів: Євстигнеєва О.С., Чередка А.Є.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від від 19.07.2016 р. поновлено провадження у справі.

У судовому засіданні 19.07.2016 р. оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За договором поставки продавець ( постачальник ), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк ( строки ) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму ( ст. 712 ЦК України ).

Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2012 р. між Товариство з обмеженою відповідальністю "Селрус" ( Постачальник ) та Відкритим акціонерним товариством ІНТЕРПАЙП НОВОМОСКОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД ( Покупець ) укладено Контракт № 880/12 з протоколом розбіжностей та Додатковою угодою від 01.10.2013 р.

Відповідно до п. 1.1. Контракту на умовах викладених в розділах цього контракту, Постачальник зобовязується провести поставку комплектуючих імпортного виробництва для лінії покриття (далі товар), а Покупець прийняти та оплатити товар. Асортимент, кількість та ціна товару вказуються в специфікаціях, оформлених у вигляді додатку № 1 до цього контракту, які є невідємною його частиною.

Згідно п. 1.2. Контракту в процесі виконання цього контракту по взаємній договореності сторін асортимент, кількість, ціна, строк та умови поставки товару можуть бути змінені. Любе таке змінення оформлюється у вигляді додатку до цього контракту, підписується уповноваженими представниками сторін та стає невідємною частиною цього контракту.

Поставка товару по цьому контракту здійснюється на умовах DAP, вул. Сучкова, 115, м. Новомосковськ, Україна у відповідності з Правилами Інкотермс в редакції 2010 р. товар поставляється узгодженими партіями на протязі строку дії цього контракту на підставі письмових заявок покупця ( п. 3.1. Контракту ).

У відповідності п. 3.2. Контракту в редакції строк поставки на протязі 140 календарних днів від дати подачі Покупцем заявки на поставку. Датою поставки товару вважається дата відмітки у експортній митній декларації продавця Випуск дозволено.

П. 4.1. Контракту встановлено, що ціна товару, який поставляється по цьому Контракту, визначається з урахуванням базисних умов поставки DAP, вул. Сучкова, 115, м. Новомосковськ, Україна у відповідності з правилами Інкотермс в редакції 2010 р. та вказується в специфікації до цього договору контракту.

Відповідно до п. 4.2. Контракту валюта контракту Євро. Загальна сума контракту, в цінах на момент його укладення, складає: 81 860,00 Євро ( п. 4.3. Контракту ).

Покупець проводить розрахунки за товар, який поставляється по цьому контракту, шляхом банківського переводу грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Валюта розрахунків Євро ( п. 5.1. Контракту ).

У відповідності до п. 5.2. Контракту в редакції Додаткової угоди від 01.10.2013 р. строк оплати на протязі 60 календарних днів від дати поставки узгодженої партії товару на підставі інвойсу, предявленого постачальником до оплати.

Цей контракт вступає в силу від дати підписання його уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2014р. У випадку не виконання сторонами усіх своїх зобовязань по цьому контракту у повному обємі у вказаний строк дія контракту продовжується до повного виконання зобовязань ( п. 11.1. Контракту в редакції Додаткової угоди від 01.10.2013 р. ).

У відповідності до умов контракту сторонами підписано специфікації від 11.09.2012 р., 10.10.2012 р, 20.12.2012 р., 24.04.2013 р., 05.07.2013 р., 05.07.2013 р., 23.08.2013 р., 27.08.2013 р., 05.09.2013 р., 01.10.2013 р., 20.01.2014 р., 18.02.2014 р., 05.03.2014 р. (а. с. 27 - 41, 43 - 45 ).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Постачальник здійснив поставку товару на загальну суму 598 871,36 євро, що підтверджується міжнародними товарними накладними та митними деклараціями (а.с. 46-69).

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

У специфікаціях вказаний строк оплати товару - на протязі 30 календарних днів від дати поставки товару на підставі інвойсу, предявленого Постачальником до оплати.

Для оплати поставленого товару, Постачальник предявив Покупцеві для оплати інвойси: № 01-02 від 06.11.2012 р. - на суму 73 810,00 євро; № 01-13 від 05.04.2013 р. на суму 165 860,00 євро; № 02-13 від 15.10.2013 р. на суму 44 861,30 євро; № 01-14 від 25.03.2014 р. на суму 314 440,06 євро ( а. с. 90-94 ).

Покупець за поставлений товар розрахувався частково у сумі 284 531,30 євро., що підтверджується банківськими ордерами ( а. с. 70-72 ), на підставі чого у нього виникла заборгованість у сумі 314 440,06 євро по інвойсу № 01-14 від 25.03.2014 р., що і стало причиною спору.

Позивач на адресу Відповідача направив лист № 17-877 від 28.05.2015 р. та угоду про погашення заборгованості по спірному договору з графіком погашення ( а. с. 120, 121).

Відповідач звернувся до Позивача з листом від 07.12.2015 р. № 19-1903, в якому просив врегулювати спір та зобовязувався оплатити заборгованість.

В п. 10.2 первісної редакції Контракту № 880/12 від 11.09.2012 р. передбачалося вирішення спорів Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті країни-відповідача згідно його Регламенту. Проте, в складеному та підписаному обома сторонами протоколі розбіжностей до контракту № 880/12 від 11.09.2012 р. вказаний пункт викладено в новій редакції, яка не містить точного найменування арбітражного органу. Точне найменування арбітражного органу є істотною умовою арбітражної угоди (застереження), оскільки компетенція арбітражу виникає лише за наявності чіткої домовленості про слухання справи саме в цьому арбітражі.

Відповідно до п. 5 розяснення президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» від 31.05.2002 р. № 04-5/608 арбітражна угода не може бути виконана, якщо сторони неправильно виклали назву третейського суду або зазначили арбітражну установу, якої не існує.

Приймаючи до уваги, що в контракті № 880/12 від 11.09.2012 р. вказана неправильна назва арбітражного органу, дана арбітражна угода є неукладеною та, як наслідок, неможливою до виконання, що підтвердили і представники сторін у судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Відповідач частково погасив суму боргу у розмірі 52 406,68 євро, що підтверджується копією платіжного доручення № 14 від 20.01.2016 р. ( а. с. 154 ).

На підставі викладеного, в частині стягнення 52 406,68 євро що за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. становить 1 226 787,97 грн. суми основного боргу, місцевий суд припинив провадження у справі з підстав передбачених п. 1-1 ст. 80 ГПК України ( відсутній предмет спору ).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, відповідно до ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

На підставі ст. 625 ЦК України, Позивач нарахував Відповідачеві три проценти річних від простроченої суми у розмірі 10 234,38 євро ( за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. (23,409) становить 239 556,13 грн.).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 цього Кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 3.1. Контракту за порушення строків оплати по цьому контракту Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі 0,1 % від суми несплачених грошових коштів за кожен день прострочення.

З розрахунку Позивача вбачається, що він нараховує пеню за період 27.04.2014 р. по 26.10.2014 р.

У разі якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції ( якщо інший такий період не встановлено законом або договором ) ( п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" ).

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позов ТОВ Селрус було подано до господарського суду 11.06.2014 р., що свідчить про наявність підстав для застосування наслідків спливу річного строку позовної давності на вимоги Позивача щодо стягнення пені, нарахованої за період з 27.04.2014 р. по 11.06.2015 р. включно.

В ході судового розгляду справи в суді першої інстанції, Відповідач заперечував проти стягнення пені у звязку з пропуском Позивачем річного строку позовної давності, встановленого для стягнення пені ч. 2 ст. 258 ЦК України.

В свою чергу Позивач послався на застосування Конвенції про позовну давність у міжнародній купівлі - продажу товарів від 14.06.1974 р. відповідно до статті 8 якої строк позовної давності встановлено тривалістю у чотири роки.

Місцевий господарський суд, послався на не можливість застосування Конвенції про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів від 14.06.1974 р. ( а. с. 162 ) з посиланням на не приєднання до неї Російської Федерації, що вбачається зі Статусу Конвенції.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягнення підлягає пеня нарахована за період з 12.06.2015 р. по 27.10.2015 р., яка складає 27 748,25 євро, що за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. становить 649 586,77 грн.

Приймаючи до уваги те, що Відповідач суму основного боргу не сплатив, вимоги Позивача не спростував, господарський суд оскаржуваним рішенням задовольнив частково позовні вимоги, стягнувши з Відповідача на користь Позивача суми основного боргу у розмірі 262 033,38 євро, що за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. становить 6 134 201,43 грн., пеня в розмірі 27 748,25 євро, що за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. становить 649 586,77 грн. та 3 % річних в розмірі 10 234,38 євро, що за офіційним курсом НБУ на 27.05.2015 р. становить 239 556,13 грн. В частині стягнення 7 477,64 євро пені місцевий суд відмовив у звязку з пропуском позовної давності.

Відповідач оскаржує судове рішення в частині стягнення решти пені в розмірі 27 748,25 євро, посилаючись на неправильне застосування господарським судом Дніпропетровської області норм про позовну давність при вирішенні спору у вказаній частині.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність : скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ст. 261 ЦК України).

Правова позиція щодо застосування норм про позовну давність до вимог про стягнення пені викладена в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р. по справі № 6-116цс13, де зазначено, що пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 19.11.2014 р. по справі № 6-160цс14.

В апеляційній скарзі ПАТ «Інтерпайп НМТЗ» визнає, що за умовами контракту № 880/12 від 11.09.2012 р. розрахунок за товар, отриманий за міжнародною товарною накладною (CMR) № 001927 ( митна декларація №10130182/270314/0002378 ) на суму 314 440,06 євро, необхідно було здійснити до 26.04.2014 р. включно. Тобто, починаючи з 27.04.2014 р. має місце прострочка виконання зобовязання, що є підставою для нарахування пені відповідно до п. 9.3 контракту ( з дотриманням норм Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» ). В зазначеному пункті визначено, що пеня нараховується за кожний день порушення строків оплати за товар.

Отже, строк позовної давності для позовної вимоги про стягнення пені за 27.04.2014 р. починається 28.04.2014 р. ( з цього моменту є порушеним право кредитора і виникає право на звернення до суду за його захистом ) і закінчується 27.04.2015 р., за 28.04.2014 р. - починається 29.04.2014 р. і закінчується 28.04.2015 р. і т.д.

ТОВ «Селрус» звернулося з позовом до господарського суду Дніпропетровської області 11.06.2015 р., що підтверджується відміткою канцелярії суду на позовній заяві. В позовній заяві період нарахування пені визначено з 27.04.2014 р. по 26.10.2014 р., з яких: за період з 27.04.2014 р. по 11.06.2014 р. - до дати подання позову закінчився спеціальний ( тривалістю в один рік ) строку позовної давності; за період з 12.06.2014 р. по 26.10.2014 р. - до дати подання позову не закінчився спеціальний ( тривалістю в один рік ) строку позовної давності.

Приймаючи до уваги заяву ПАТ «Інтерпайп НМТЗ» про застосування позовної давності з наслідками, визначеними ч. 4 ст. 267 ЦК України, місцевий господарський суд вірно визначив період нарахування пені, щодо якого позов було подано після закінчення строку позовної давності ( а саме, з 27.04.2014 р. по 11.06.2014 р.) на суму 7 477,64 євро, і в цій частині відмовив в позові.

Щодо позовних вимог про стягнення пені за період з 12.06.2014 р. по 26.10.2014 р. на суму 27 748,25 євро, господарським судом було правильно встановлено, що позовна давність за цими вимогами на момент подання позову не закінчилася і ці позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 22.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду повинно ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На думку судової колегії місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи дав повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального права, тобто рішення місцевого суду відповідає вищезазначеним вимогам.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, які фактично повторюють доводи викладені ним у відзиві на позов і яким місцевий суд дав належну оцінку, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для часткового скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 101-103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП НОВОМОСКОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 р. у справі № 904/5097/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 20.07.2016 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.С. Євстигнеєв

Суддя А.Є. Чередко