РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2016Справа №910/8387/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Житлово-будівельного кооперативу "Верстат"

про стягнення 29 786, 61 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Верстат" (далі-відповідач) про стягнення 29 786, 61 грн., у тому числі: 22 622, 91 грн. основний борг, 5 359, 01 грн. інфляційні втрати, 673, 54 грн. 3% річних, 1 131, 15 грн. штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору на послуги водопостачання та водовідведення № 02694/4-10 від 02.07.2003.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.06.2016 за участю представників сторін, яких зобовязано надати суду певні документи.

09.06.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, а також письмові пояснення щодо тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення, які були чинними у період, вказаний у позові, та показників, на підставі яких відповідачу нараховувалась плата за надані послуги.

Розгляд справи відкладався до 04.07.2016 згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

04.07.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача надав довідку від 02.07.2016 про стан заборгованості ЖБК «Верстат» за послуги з водопостачання та водовідведення за позовний період з 01.07.2014 по 01.03.2016.

Представник відповідача через загальний відділ діловодства суду 04.07.2016 надав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки станом на 01.07.2016 заборгованість за надані послуги повністю відповідачем сплачена, а також вказує на те, що при нарахуванні позивачем штрафних санкцій останнім не була врахована заборгованість УПСЗН Шевченківського району міста Києва по відшкодуванню пільг та субсидій.

Розгляд справи відкладався відповідно до п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

13.07.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав заперечення на відзив відповідача, в якому зазначив, що з платіжного доручення від 01.07.2016 № 40 доданого відповідачем до відзиву, останнім сплачено 8 600, 00 грн. з призначенням платежу код 29-1549: 6 300, 00 грн., код 29-51549: 2 300, 00 грн. плата за водопостачання та водовідведення за червень 2016 згідно договору від 02.07.2003 № 2694/4-10, в той час як позивачем заявлено вимогу за надані послуги по коду29-1549 за період з 01.02.2015 по 29.02.2016, а по коду 29-51549 за період з 01.07.2014 по 29.02.2016.

Також, 13.07.2016 представник позивача подав пояснення у справі, в яких зазначає, що відповідач про незгоду щодо кількості або вартості отриманих з 01.07.2014 по 29.02.2016 послуг не повідомив, свого представника з необхідними обліковими документами для проведення звіряння та підписання акту не направляв, тому в силу положень п. 3.5. договору, кількість та вартість наданих ПАТ «АК «Київводоканал» з 01.07.2014 по 29.02.2016 послуг з водопостачання та водовідведення вважаються прийнятими відповідачем.

У судовому засіданні 14.07.2016 оголошувалась перерва до 18.07.2016 згідно ст. 77 ГПК України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.07.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.07.2003 між Відкритим акціонерним товариством Акціонерна компанія Київводоканал, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерна компанія Київводоканал (далі - постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом "Верстат" (далі - абонент) укладено договір № 02694/4-10 на послуги водопостачання та водовідведення, умовами якого передбачено, що постачальник зобовязується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобовязується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65.

Відповідно до п. 2.1. договору, постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 «Вода питна»; приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимих концентрацій шкідливих речовин.

Згідно п. 2.2. договору абонент, зокрема сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до даного договору.

Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водо лічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водо лічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Для абонентів із стабільним обємом водоспоживання (або незначним коливанням), зняття показників може здійснюватись один раз на квартал (п. 3.1. договору).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших способів визначення обємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію у відповідності з п. 21.2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України.

Умовами п. 3.4. договору визначено, що абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у пятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. Постачальник інформує абонента про розмір діючих тарифів у платіжних документах, що направляються до банківської установи абонента.

Приписами п. 3.5. договору сторони погодили, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобовязаний у пяти денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірок розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

У відповідності до п. 3.6. договору, щомісячно постачальник виставляє платіжну вимогу за надані послуги згідно цього договору. Оплата проводиться шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата може проводитись шляхом передачі векселя та іншими способами, не забороненими чинними нормативними актами.

Згідно п. 4.1. договору, за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 5 % від несплаченої суми.

Даний договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту підписання сторонами (п. 7.1. договору).

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що за надані послуги з водопостачання та водовідведення у період з 01.02.2015 по 29.02.2016 по коду 29-1549 за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 17 660, 76 грн. та у період з 01.07.2014 по 29.02.2016 по коду 29-51549 у розмірі 4 962, 15 грн.

Крім того, ПАТ Акціонерна компанія Київводоканал просить суд стягнути з відповідача 673, 54 грн. 3 % річних за період з 24.02.2015 по 29.02.2016 по коду 29-1549 та за період з 06.08.2014 по 29.02.2016 по коду 29-51549, а також 5 359, 01 грн. інфляційних втрат за період з 24.02.2015 по 29.02.2016 по коду 29-1549 та за період з 06.08.2014 по 29.02.2016 по коду 29-51549, і штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості 1 131, 15 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України, цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою регулюються Законом України «Про питну воду та питне водопостачання».

Відповідно до ст. ст. 1, 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги, комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

За змістом ст. 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води. Централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Статтею 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено, що споживачі питної води зобов'язані, зокрема своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення;

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобовязання за договором належним чином, здійснив водопостачання та водовідведення, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про зняття показань з приладу обліку по коду 29-1549 за період з 01.02.2015 по 29.02.2016 та по коду 29-51549 за період з 01.07.2014 по 29.02.2016, які підписані представниками сторін, розшифровками рахунків абонента по коду 29-1549 та по коду 29-51549.

Слід також зазначити, що відповідач про незгоду щодо кількості або вартості отриманих за спірний період послуг не повідомляв, свого представника з необхідними обліковими документами для проведення звіряння та підписання акту не направляв. Тому, в силу положень договору, кількість та вартість наданих позивачем з липня 2014 року по лютий 2016 року послуг з водопостачання та водовідведення через приєднані мережі вважаються безумовно погодженими відповідачем.

Відповідач за надані послуги з водопостачання та водовідведення у періоди з 01.02.2015 по 29.02.2016 по коду 29-1549 та з 01.07.2014 по 29.02.2016 по коду 29-51549 у повному обсязі не розрахувався.

При цьому, судом не приймаються твердження відповідача, щодо сплати останнім в рахунок погашення заборгованості з водопостачання та водовідведення у розмірі 8 600, 00 грн. згідно платіжного доручення № 40 від 01.07.2015, оскільки у призначенні платежу зазначено: «код 29-1549 - 6 300, 00 грн., код 29-51549 - 2 300, 00 грн. плата за водопостачання та водовідведення за червень 2016 згідно договору від 02.07.2003 № 2694/4-10», в той час, як позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані послуги по коду 29-1549 за період з 01.02.2015 по 29.02.2016, а по коду 29-51549 за період з 01.07.2014 по 29.02.2016.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідно до п.п. 18, 20 яких розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобовязання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 02694/4-10 на послуги водопостачання та водовідведення від 02.07.2003, та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню частково у розмірі 22 622, 91 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 673, 54 грн. 3 % річних за період з 24.02.2015 по 29.02.2016 по коду 29-1549 та за період з 06.08.2014 по 29.02.2016 по коду 29-51549, 5 359, 01 грн. інфляційних втрат за період з 06.08.2014 по 29.02.2016 по коду 29-51549 та за період з 24.02.2015 по 29.02.2016 по коду 29-1549, і штрафу у розмірі 5 % від суми заборгованості 1 131, 15 грн.

Так, відповідно до п. 4.1. договору, за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 5 % від несплаченої суми.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних, інфляційних втрат та штрафу і встановив, що позивачем невірно визначено момент виникнення прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання та відповідно розмір нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, проте суму штрафу вирахувано правильно.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних у розмірі 639, 02 грн., що розраховані за періоди з 24.02.2015 по 29.02.2016 по коду 29-1549 та з 21.08.2014 по 29.02.2016 по коду 29-51549, інфляційні втрати у сумі 3 934, 00 грн. за періоди з 24.02.2015 по 29.02.2016 по коду 29-1549 та з 21.08.2014 по 29.02.2016 по коду 29-51549 і 1 131, 15 грн. штрафу у розмірі 5% від суми заборгованості, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерна компанія Київводоканал, витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерна компанія Київводоканал задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Верстат" (04128, м. Київ, вул. Блюхера, буд. 12-Б, ідентифікаційний код - 23493382) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерна компанія Київводоканал (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, ідентифікаційний код - 03327664) 22 622 (двадцять дві тисячі шістсот двадцять дві) грн. 91 коп. заборгованості, 639 (шістсот тридцять девять) грн. 02 коп. - 3% річних, 3 934 (три тисячі девятсот тридцять чотири) грн. 00 коп. - інфляційних втрат, 1 131 (одну тисячу сто тридцять одну) грн. 15 коп. - штрафу у розмірі 5 % від суми заборгованості та 1 310 (одну тисячу триста десять) грн. 00 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 20.07.2016.

Суддя Бондарчук В.В.