ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"15" липня 2016 р. № 918/594/16

Суддя Андрійчук О.В., розглянувши матеріали позовної заяви

Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБіБанк" ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ВИР"

про стягнення заборгованості в сумі 2 640 161,89 грн.,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2016 року до Господарського суду Рівненської області надійшли матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБіБанк" ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ВИР" про стягнення в сумі 2 640 161,89 грн.

Вказана позовна заява не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 ГПК України з огляду на наступне.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору в установленому порядку та розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України Про судовий збір.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про судовий збір судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

За приписами ст. 3 цього Закону судовий збір справляється, серед іншого, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Виходячи з ціни позовну та вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", позивач повинен сплатити судовий збір в розмірі 39 602,43 грн.

У матеріалах позовної заяви відсутні докази сплати судового збору у порядку та в розмірі, визначеними чинним законодавством.

Натомість позивачем подано клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке обґрунтовано тим, що стосовно позивача розпочато процедуру ліквідації, відтак, на думку останнього, важке фінансове становище банку є загальновідомим та не потребує доказуванню. Крім того, позивач в обґрунтування поданого клопотання посилається на спеціальний порядок формування та використання кошторису для забезпечення процедури ліквідації банку, що ускладнює вирішення питання про авансування витрат на сплату судового збору, тощо.

Суд, розглянувши клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

У свою чергу, особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом зазначених дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Проаналізувавши вказані положення, слід зазначити, що дії суду при розгляді клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору повинні здійснюватися з дотриманням принципів рівності та збалансованості інтересів сторін. Окрім того, господарському суду надано лише право, а не покладено обов`язок у будь-якому випадку задовольняти клопотання учасників судового процесу про відстрочення сплати ними судового збору. Тобто, вказана норма є суб`єктивною та застосовується лише у випадку, коли заявник надасть суду дійсно переконливі докази скрутного матеріального становища, яке перешкоджає йому вчинити необхідні дії по сплаті судового збору.

З цього слідує, що позивач, як заінтересована сторона, звертаючись до суду із проханням про відстрочення сплати судового збору, має належним чином обґрунтувати неможливість або утруднення здійснення оплати судового збору, та на підтвердження цього надати належні та допустимі докази.

Отже, зазначені положення закону дають право суду відстрочити сплату судового збору лише за наявності виключних обставин, з урахуванням того, що в майбутньому заявник матиме фінансову можливість сплатити розмір судового збору.

Проте, позивачем таких обставин не наведено та не надано доказів складного фінансового становища (виписок по банківських рахунках, доказів відсутності майна тощо), що унеможливлює сплату судового збору. Значна ціна позову не є підставою для відстрочення сплати судового збору.

Крім того, ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже лише сам факт запровадження щодо позивача процедури ліквідації та необхідності ним задоволення вимог кредиторів не може вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення п. 1 ст. 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. Зокрема, Суд наголошує, що сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин справи, включаючи спроможність заявника її сплатити, та стадію, на якій перебуває розгляд справи, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні.

У той же час, за п.п. 2, 4, 9 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом, тощо.

До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку (ч. 2 ст. 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Враховуючи викладене, позивач належними та допустимими доказами не обґрунтував наявності виключних обставин, що унеможливлюють здійснення сплати судового збору.

У свою чергу, задоволення клопотання позивача та відстрочення сплати судового збору до вирішення справи по суті може призвести до ситуації, за якої судовий збір взагалі не бути стягнуто в доход Державного бюджету України.

Отже, дослідивши усі наявні обставини справи та письмові пояснення позивача, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

У силу вимог ч. 3 ст. 63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущенного порушення.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63, ст. 86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути Публічному акціонерному товариству "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБіБанк" ОСОБА_1 позовну заяву та додані до неї документи без розгляд

Суддя Андрійчук О.В.