ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016р. Справа№ 914/1444/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В.,

за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Іноваційні телекомунікації», м.Городок Львівської області

про стягнення заборгованості в сумі 32 805,08 грн., за несвоєчасну сплату орендної плати, відповідно до п.3.7 договору, пеню в розмірі 2 090,95 грн. та штраф в розмірі 10% від суми заборгованості, відповідно до п.3.8 договору, в розмірі 3 280,51 грн. та розірвання договору оренди №194 від 16.12.2015 року укладеного між РВ Фонду державного майна України по Львівській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іноваційні телекомунікації».

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю №18-11-01135 від 26.02.2016 року

від відповідача: не з»явився

Представнику позивача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іноваційні телекомунікації», м.Городок Львівської області про стягнення заборгованості в сумі 20 910,84 грн. по орендній платі, 716,57 грн. пені, 2 091,08 грн. штрафу та розірвання договору оренди №194 від 16.12.2015 року укладеного між РВ Фонду державного майна України по Львівській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іноваційні телекомунікації».

Ухвалою від 01.06.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 14.06.2016 р. Рух справи відображено в ухвалах суду.

Представник позивача в судове засідання зявився, вимоги ухвал суду виконав частково, просить суд задоволити позовні вимоги, які обґрунтовує наступним. 16.12.2015 року між ним та відповідачем укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 194. Згідно договору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Іноваційні телекомунікації» зобов»язувалося вносити орендну плату, однак, порушуючи умови договору в частині порядку проведення оплати, в останнього виникла заборгованість в розмірі 32 805,08грн.

Відповідач вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 01.06.2016року, про відкладення розгляду справи не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення від 22.06.2016 року за вх.№26482/16, а явка останнього була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути спір, відповідно до ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16.12.2015 року між ним та відповідачем укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 194 (надалі договір). Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлові приміщення, загальною площею 109 кв.м., а саме: нежитлові вбудовані приміщення на другому поверсі №5 та №6, площею 17,8 кв.м., частину нежитлового приміщення на горищі, площею 11,2 кв.м. та частину даху, площею 80,0 кв.м. (далі майно), за адресою: Львівська область, м.Городок, вул.Львівська,1а, що перебувають на балансі Управління агропромислового розвитку Городоцької районної державної адміністрації.

Згідно п.п. 3.6, 3.7 договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених КМУ і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, у наступному співвідношенні: 50% до державного бюджету; 50% на рахунок балансоутримувача. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і сплачується до бюджету та балансоутримувачу, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що орендар зобовязується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

В порушення п. 5.3 договору відповідач зобовязань щодо сплати орендної плати в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 20 910,84 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Крім, стягнення заборгованості з орендної плати, позивач, згідно позовної заяви, просив стягнути з відповідача, на підставі п. 3.7 договору, пеню в розмірі 716,57 грн. та на підставі п. 3.8 договору штраф в розмірі 2 091,08 грн.

На адресу відповідача позивачем направлено претензію, згідно реєстру вихідної кореспонденції від 28.04.2016 року, вих.№11-2608, з вимогою сплатити вказану заборгованість в 20-ти денний термін з моменту отримання претензії. Однак дана претензія залишена відповідачем без належного реагування.

29.06.2016 року за вх.№3350/16 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 21.06.2016 року в розмірі 32 805,08 грн., за несвоєчасну сплату орендної плати, відповідно до п.3.7 договору, пеню в розмірі 2 090,95 грн. та штраф в розмірі 10% від суми заборгованості, відповідно до п.3.8 договору, в розмірі 3 280,51 грн. Загальна сума 38 176,54 грн.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно п.3.10. Постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

На час розгляду справи відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на позов не подав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 ГК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Судом встановлено, що 16.12.2015 року між сторонами укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 194 (надалі договір). Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлові приміщення, загальною площею 109 кв.м., а саме: нежитлові вбудовані приміщення на другому поверсі №5 та №6, площею 17,8 кв.м., частину нежитлового приміщення на горищі, площею 11,2 кв.м. та частину даху, площею 80,0 кв.м. (далі майно), за адресою: Львівська область, м.Городок, вул.Львівська,1а, що перебувають на балансі Управління агропромислового розвитку Городоцької районної державної адміністрації.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 286 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно п.п. 3.6, 3.7 договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених КМУ і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, у наступному співвідношенні: 50% до державного бюджету; 50% на рахунок балансоутримувача. Орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і сплачується до бюджету та балансоутримувачу, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно зі ст. 10 Закону України Про оренду державного та комунального майна, однією із істотних умов договору оренди є сплата орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

Частинами 1 та 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна " передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що орендар зобовязується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

В порушення умов договору відповідач зобовязань щодо сплати орендної плати в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого у нього станом на 21.06.2016 року виникла заборгованість в розмірі 32 805,08 грн. (з урахуванням індексації, передбаченої п. 3.7 договору).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач без належних на те правових підстав своєчасно не сплачував орендну плату, в результаті чого у нього виникла заборгованість. За таких обставин, позовна вимога про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 32 805,08 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно ст. 611 ЦК України правовими наслідками порушення зобовязання є зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Приписами ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 220 ГК України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 3.7 договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 договору співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, за кожний день прострочення, включаючи день оплати. Тому, згідно із п. 3.7договору, позивач правомірно нарахував відповідачу пеню в розмірі 2 090,95 грн., розрахунок якої здійснено вірно, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3.8 договору, яким передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості, що за підрахунком позивача становить2 091,08 грн.

Згідно абзацу 2 пункту 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 ГК України на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст.188 ГК України.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 ЦК України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Статтею 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена статтею 782 ЦК України можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов'язком наймодавця.

Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Водночас суд зазначає, що орендоване майно є державним, тому на спірні правовідносини поширюється також дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно з ч. 2 ст. 291 ГК України, яка кореспондується з ч. 2 ст. 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна визначено підстави для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду: закінчення строку, на який його було укладено, приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря), банкрутства орендаря, загибелі об'єкта оренди, ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України. (ч. 3 ст. 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна).

При цьому вказана норма застосовується з урахуванням наведених вище загальних положень ГК України та ЦК України.

Таким чином, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного (комунального) майна, як внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю (наймодавцю).

Тому норми статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що вимога позивача про розірвання договору є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іноваційні телекомунікації», м.Городок Львівської області про стягнення заборгованості в сумі 38 176,54 та розірвання договору оренди №194 від 16.12.2015 року укладеного між РВ Фонду державного майна України по Львівській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іноваційні телекомунікації» є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Ухвалою суду від 01.06.2016 р. клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору було задоволено частково, а саме: відстрочено до 14.06.2016 р. Ухвалою суду від 14.06.2016 р. сплату позивачем судового збору було відстрочено до 05.07.2016 р. Ухвалою від 05.07.2016 року сплату позивачем судового збору відстрочено до 14.07.2016 року.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України. Таким чином, оскільки, спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, тому судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іноваційні телекомунікації» (81500, м.Городок, вул.Перемишлянська,16А, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України (79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3, ) 38 176,54 грн., з яких: заборгованість в сумі 32 805,08 грн., за несвоєчасну сплату орендної плати, відповідно до п.3.7 договору, пеню в розмірі 2 090,95 грн. та штраф в розмірі 10% від суми заборгованості, відповідно до п.3.8 договору, в розмірі 3 280,51 грн.

3.Розірвати договір оренди №194 від 16.12.2015 року, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іноваційні телекомунікації».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іноваційні телекомунікації» (81500, м.Городок, вул.Перемишлянська,16А, ) в дохід Державного бюджету України 2 756,00 грн. судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено та підписано 21.07.2016 р.

Суддя Горецька З. В.