КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р. Справа№ 910/3323/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2016

у справі № 910/3323/16 (головуючий суддя Карабань Я.А.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА"

до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди 49 000, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 у справі №910/3323/16 позов задоволено повністю, стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" суму страхового відшкодування в розмірі 49 000 гривень 00 копійок, а також судовий збір в сумі 1 378 грн 00 коп.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов залишити без задоволення.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права (ст.29 Закону України " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) та неповно з'ясовано всі обставини справи (щодо застосування коефіцієнту фізичного зносу).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 11.07.2016.

08.07.2016 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.07.2016 р., у зв'язку із смертю судді ОСОБА_6, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/3323/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 колегію суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Сторони не забезпечили явку представників у судове засідання 11.07.2016, не повідомивши про причини, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання. Неявка у судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

25.12.2014 між приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", як страховиком, та товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест-МРМЗ", як страхувальником, був укладений договір СТД страхування транспортного засобу № 3149330/863 (далі - договір) відповідно до якого застраховано майновий інтерес, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом (ТЗ) зазначеним у договорі.

Строк дії договору встановлений з 01.01.2015 до 31.12.2015 (п. 8 договору).

За умовами договору транспортний засіб застраховано, в тому числі, на випадок дорожньо-транспортної пригоди (п. 6 договору).

06.07.2015 у м. Приморськ Запорізької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить товариству з обмеженою відповідальністю "Метінвест-МРМЗ", під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу ВАЗ 21063, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що належить останньому.

Постановою Приазовського районного суду Запорізької області від 14.08.2015 у справі № 325/1467/15-п ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, через пошкодження внаслідок ДТП застрахованого транспортного засобу у позивача виник обов'язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 4.2. частини "Б" договору розмір матеріального збитку у випадку пошкодження застрахованого ТЗ розраховується на підставі даних огляду пошкодженого ТЗ, калькуляції вартості відновлювального ремонту на фірмовій (гарантійній) СТО чи СТО за вибором страхувальника відповідно до додатку 2 до договору чи відповідно до узгодженої із страховиком через Центр сервісної підтримки клієнтів, і висновку експерта, складеного у відповідності до методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 зі змінами і доповненнями.

Згідно із п. 4.2.1. частини "Б" договору в калькуляцію збитків враховуються тільки ті витрати, які викликані страховим випадком. При цьому, заміна пошкоджених частин і деталей ТЗ враховуються у розрахунок за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути повернуті у стан, придатний для подальшого використання, чи затрати на такий ремонт перевищують затрати по їх заміні на нові. При розрахунку суми матеріального збитку не враховується знос на зміну частин і деталей ТЗ, що підлягають заміні.

Пунктом 4.2.2. частини "Б" договору встановлено, що сума матеріального збитку розраховується виходячи із вартості відновлювального ремонту на фірмовій (гарантійній) СТО чи СТО за вибором страхувальника відповідно до додатку 2 до договору чи відповідно до узгодженої із страховиком через Центр сервісної підтримки клієнтів, але не більше величини збитку, розрахованого у відповідності до методики та збільшеного на 30%.

Згідно рахунку-фактури від 15.07.2015 № Ч-00001784 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 95 761, 00 грн.

На підставі страхового акту від 30.07.2015 № 1884/10 на рахунок ФОП ОСОБА_4 перераховано 95 761, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями 03.08.2015 № 14651, від 04.08.2015 № 14717, від 05.08.2015 № 14765, від 12.08.2015 № 6200, від 14.08.2015 № 6201, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання страховика за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів перед страхувальником у повному обсязі.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги щодо сплати шкоди в розмірі виплаченого страхового відшкодування - 95 761,00 грн до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Наявність вини у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження застрахованого транспортного засобу, підтверджена вищезазначеною постановою суду.

Законом України "Про страхування" передбачено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов'язковому страхуванню (ст. 7 Закону)

Судом першої інстанції вірно встановлено, що цивільно-правова відповідальність за полісом № АЕ/3029887 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/3029887, строк дії з 09.04.2015 по 08.04.2016, страхувальник ОСОБА_5, забезпечений транспортний засіб автомобіль ВАЗ 21063, державний реєстраційний номер НОМЕР_2).

Обов'язок страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи, встановлений п. 22.1 ст. 22. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відшкодування здійснюється у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Положеннями абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", визначено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АЕ/3029887, яким застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50000, 00 грн та франшизу 1000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив того, що відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Також суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що відповідно до п. 22.1. ст. 22 та ст. 29 "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму збитків.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що сума відшкодування повинна бути визначена з урахуванням зносу відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки для позивача відповідач у справі не є страховиком у розумінні вказаного Закону, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

При цьому, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з правового аналізу норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" вбачається, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача у розмірі фактично виплаченого відшкодування (у розмірі понесених витрат), що виключає будь-яку залежність вказаного розміру від оцінки відновлювального ремонту та коефіцієнту зносу. Крім того, Договором добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2014 № 1400741, при виконанні якого у позивача виник обов'язок виплатити страхувальнику страхове відшкодування, встановлено, що знос на запасні частини та деталі, що підлягають заміні внаслідок настання страхового випадку, не вираховується (п. 1.8.1. договору).

Тому розмір відшкодування, право вимоги виплати якого виникло у позивача до відповідача, обмежений лише фактичними витратами (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника, за вирахуванням встановленої полісом франшизи, отже заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди в розмірі 49000, 00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частин 3, 4 ст.82 ГПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховний Суд України надавав висновки щодо порядку застосування Законів України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при стягненні виплат за договорами добровільного страхування, зокрема у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14 (3-50гс) вказав про обґрунтованість і законність права зворотної вимоги у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 11.04.2016 у справі № 910/3323/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 11.04.2016 у справі № 910/3323/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/3323/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець